Fordította: Segédmunkás @SegedmunkasSubtitles
APA
Apa? Én vagyok.
Apa!
Hát itt vagy.
- Te meg mit keresel itt? - Szerinted?
Szóval, mi történt?
Semmi.
- Mondd csak el! - Mondom. Nem történt semmi.
- Nem történt semmi? - Nem.
Az előbb hívott fel.
- És? Az mit bizonyít? - Nem viselkedhetsz így.
Ez az én lakásom, igaz? Ez hihetetlen!
Rám förmedsz, mintha... Nem is tudom, ki az a nő.
Nem kértem tőle soha semmit.
- Azért volt itt, hogy segítsen neked. - Miben segítsen?
Nincs rá szükségem. Senkire sincs szükségem.
Azt mondta, hogy kis ribancnak nevezted. Meg még ki tudja, minek.
Lehet. Nem emlékszem.
- Zokogott. - Mert kis ribancnak neveztem?
Nem. Azt mondta, hogy fizikálisan fenyegetted.
Én?
Fizikálisan?
Azt se tudja, mit beszél. Az a nő tisztára őrült. Nekem elhiheted.
Jó is, hogy elment. Nekem elhiheted.
Főképp, mert...
Mert?
Nem akartam elmondani. de most már tudnod kell róla,
az a gyanúm, hogy...
- Hogy... - Hogy mi?
- Hogy lopott tőlem. - Angela?
Miről beszélsz?
Hidd el! Ellopta az órámat.
- Az órádat? - Igen. Igen.
- Nem lehet, hogy elhagytad? - Nem. Már eleve gyanús volt.
Ezért csapdát állítottam neki.
Kint hagytam valahol az órát, hogy lássam, megfújja-e...
Hol? Hol hagytad?
Nem tudom és nem emlékszem!
Csak annyit tudok, hogy nincs sehol. Nem találom.
Nesze, a bizonyíték! A lány ellopta az órát. Tudom, hogy ő tette.
Bizony.
Mi a baj?
Nem tudom, mit tegyek.
Beszélnünk kell, apa.
- Épp azt tesszük, nem? - Komolyan.
Ő már a harmadik, akit...
Hidd el, nincs se rá, se másra szükségem.
Nagyon jól elvagyok egyedül.
Nem volt könnyű rátalálni. Egyáltalán nem.
Tényleg jónak tűnt. Tele remek képességekkel.
De már nem akar itt dolgozni.
Nem figyelsz arra, amit mondok neked.
Az a lány ellopta az órámat.
Nem fogok együtt lakni egy tolvajjal, érted?
- Megnézted már a kád alatt? - Hogyan?
A kád alatt, a csöveknél, ahol az értékeidet rejtegeted.
- Ezt meg honnan tudod? Az igazat mondd! - Egyszerűen tudom.
- Átkutattad a rejtekhelyemet? - Nem.
Akkor honnan tudod, hogy ott rejtegetem az értékeimet?
Véletlenül találtam rá.
- Jaj, te... - Apa!
Apa!
Hova mész?
Nem nyúltam semmihez!
Szóval megtaláltad?
- Mit? - Az órádat.
Ja, igen.
Tehát rájöttél, hogy Angela nem tett semmit?
Csak azért, mert még időben elrejtettem.
Különben most itt ücsörögnék veled, és fogalmam sem lenne, hogy mennyi az idő.
Pont 5 óra van, ha érdekel. Engem speciel érdekel.
Bocs, hogy lélegzem.
- Bevetted a gyógyszereket? - Igen!
Miért nézel úgy, mintha valami baj lenne? Minden rendben van, Anne.
Forog a föld.
Mindig ilyen voltál Aggódó.
Bezzeg a húgod...
Tényleg, ő hol van? Hallottál felőle?
Kérdeztem valamit.
Elköltözök, apa.
Elköltözök Londonból.
Tényleg?
Miért?
Már beszéltünk erről. Emlékszel?
Ezért olyan fontos neked, hogy ez az ápoló itt lakjon?
Egyértelmű. A patkányok elhagyják a hajót.
Nem leszek itt.
Nem tudok minden nap eljönni. Meg kell értened.
Persze.
Szóval elmégy.
Mikor? Vagyis miért?
Találkoztam valakivel.
- Te? - Igen.
- Mármint egy férfivel? - Igen.
Tényleg?
Ennyire nem kéne meglepődnöd.
Nem, dehogy. Én csak...
El kell ismerned, hogy mióta...
- James? - James.
Nem volt túl sok...
- És mi a foglalkozása? - Párizsban él.
- És én is ott fogok élni. - Hogy te Párizsban?
Azt nem fogod megtenni, ugye?
Ébresztő! Ott még angolul se beszélnek.
Tehát, ha jól értem, itt hagysz engem. Így van?
- Elhagysz. - Apa!
Mi lesz így velem?
Nagyon fontos nekem, különben nem mennék.
Tényleg szeretem.
De majd gyakran meglátogatlak. Hétvégén.
De magadra nem hagyhatlak. Azt nem lehet.
Ezért ha...
Ha nem fogadsz el egy ápolót, akkor muszáj lesz...
Mi?
Meg kell értened, apa.
Anne?
Mi lesz muszáj?
Anne?
Van ott valaki?
Minden rendben?
Maga ki?
- Hogyan? - Maga ki?
Mit keres itt?
Mit keres a lakásomban?
- Anthony, én vagyok az, Paul. - Ki? Mit keres itt?
Itt lakom.
- Maga? - Igen.
- Maga itt lakik? - Igen.
Itt lakik a lakásomban?
Ez eddig a legjobb.
Mi ez a baromság?
Felhívom Anne-t.
A lányát.
Igen, kösz. Tudom, hogy ki Anne.
Ismeri Anne-t? A barátja?
Magához beszélek!
Ismeri Anne-t?
A férje vagyok.
- A férje? - Igen.
Mióta?
Lassan 10 éve.
Ó, persze! Persze!
Hát persze!
Nyilván.
Már 10 éve? De én azt hittem...
- Nem váltak el? - Ki?
- Anne és én? - Igen. Nem váltak el?
Nem.
Ez biztos?
Igen, Anthony.
De ez a dolog Franciaországgal... Nem úgy volt, hogy Párizsba költözik?
Szia, drágám. Igen, én vagyok.
Nem, csak apád nem érzi túl jól magát. Szerintem látni akar.
Jó. Ne maradj sokáig.
- Éppen vásárol. Itthon lesz egy percen belül. - Remek.
Azt mondta...
A minap azt mondta, hogy Párizsban fog élni.
- Így mondta. - Párizsban?
- Igen. - És mihez kezdene Párizsban?
Találkozott egy franciával.
Szerintem nem, Anthony.
De igen. Ezt mondta nekem. Nem vagyok hülye!
Azt mondta, odaköltözik és vele fog élni. És...
Még arra is emlékszem, mondtam neki, hogy ez milyen hülye ötlet,
mert azok még angolul se tudnak.
- Maga nem tud erről? - Nem.
Mi az?
- Kínos helyzetbe hoztam? - Semmi gond.
Ezt nem mondta nekem, de biztosan nincs ilyen szándéka.
- Tehát ismeri azt a franciát? - Nem.
Hoppá!
Semmi baj! Fel a fejjel!
Előbb vagy utóbb mind lelépnek. Tapasztalatból mondom.
Kér valamit inni, amíg várunk rá? Egy pohár vizet? Gyümölcslét?
Nem, én éppen...
Éppen mondani akartam valamit.
Az egész a lány miatt van, az ápoló miatt.
- Laura? - Elfelejtettem a nevét.
Annak a lánynak akar átadni a felesége.
Biztosan tud róla. Mintha nem tudnám ellátni magam.
Ő mondta, a maga felesége, hogy szükségem van erre a...
Habár én tökéletesen elvagyok egyedül is.
Még ha a maga feleségének Párizsba is kell mennie.
Nem értem, miért ragaszkodik ennyire...
Nézzen rám! Nézzen egy kicsit rám!
- Paul. - Úgy van, Paul.
Jól nézzen meg. Még el tudom látni magam.
Nem gondolja?
Úgy értem, nem vagyok teljesen...
Egyetért? Hát persze, hogy egyetért.
Viszont ő...
Fogalmam sincs, honnan jött neki ez az ostoba mánia.
Bár mindig ilyen volt, már kiskora óta.
Az az igazság, hogy nem túl eszes.
Tudja, nem túl...
Nem túl értelmes. Ezzel az anyjára ütött.
Szerintem mindent megtesz magáért, amit csak tud, Anthony.
Amit csak tud, amit csak tud, persze...
Sosem kértem tőle.
Nem tudom, mit akar kifőzni ellenem, de valamiben mesterkedik.
Valamiben mesterkedik, ebben biztos vagyok.
Azt gyanítom, hogy be akar dugni egy olyan otthonba...
Látom a jeleket.
De hadd jelentsem ki teljesen érthetően!
A lakásomat nem hagyom el!
- Ez nem a maga lakása, Anthony. - Hogy mondja?
Ha emlékszik, akkor költözött ide...
Akkor költözött hozzánk, amikor arra várt...
Mire?
Egy új ápolóra.
Mert összeveszett a legutóbbival. Angelával.
Tényleg?
Ezért van itt nálunk addig, amíg vár.
- Tehát, James... - Paul.
Értem, Paul.
Azt mondja, ez a maguk lakása?
Igen.
Azt hiszem, eleget hallottam.
- Én vagyok. - Megérkezett.
Mi a helyzet?
Nem sok. Apád kicsit zavartnak tűnt.
Baj van?
Mi ez a baromság?
Miről beszélsz?
Hol van Anne?
Hogyan?
Anne. Hol van?
Itt vagyok.
Csak leugrottam vásárolni. Már itt is vagyok.
Értem.
Mit vettél?
Csirkét. Jól hangzik? Éhes vagy?
Igen, miért is ne?
Add csak ide! Előkészítek mindent.
Köszönöm.
Paul szerint nem voltál túl jól.
Nincs semmi baj, köszönöm.
Úgy tűnik...
mintha aggódnál.
Nem, csak...
Csak mi?
Hé!
Mondd el!
Éppen teát főztem a konyhában.
Egyedül voltam a lakásban, és hirtelen meghallottam valami zajt.
Akkor bejöttem ide, és itt találtam a férjedet.
Kit?
- A férjedet - Miféle férjemet?
A tiédet, drágám. Nem is az enyémet.
Jamest?
- A férjedet. - Nem vagyok házas, apa.
Hogy mondod?
Már több, mint 5 éve elváltam. Emlékszel?
- Akkor meg ki ez? - Ki?
Ezt most direkt csinálod? Az, aki kivitte a csirkét a konyhába.
- A csirkét? - Egy perce adtad neki oda a csirkét.
Mit szedtél be?
Nem adtál át senkinek se egy csirkét?
- A csirkét! - Miféle csirkét? Miről beszélsz, apa?
Az előbb még itt volt.
Szerintem tévedsz. Nincs itt senki.
- Eltűnt! - Ki?
- A férfi a csirkével? - A férjed!
- Min nevetsz? - Semmin. Elnézést. Sajnálom.
Az őrületbe kerget ez a baromság.
Mi a baj, apa?
Itt valaki tréfálkozik.
Én mondom, valaki tréfálkozik.
Gyere, ülj le! Gyere!
Ne aggódj!
A dolgok majd elrendeződnek.
Nem tudom.
De igen.
Ne aggódj.
Bevetted a gyógyszereket?
Ennek meg mi köze hozzá?
Odaadom a gyógyszereket. Az esti adagot.
És jobban leszel.
Egy ideje már így van.
Fura dolgok történnek körülöttünk.
Nem vetted észre?
Volt az a férfi, aki azt állította, hogy ez nem az én lakásom.
Egy igazán unszimpatikus ember.
Kicsit olyan, mint a férjed, csak rosszabb.
Eddig ez a legjobb, nem? Az én lakásomban! Ezt mondja nekem!
De...
Ez az én lakásom.
Ugye?
Anne?
Ugye?
Mondd meg, Anne! Ez tényleg az én lakásom.
Ugye?
Köszönöm.
Igen.
Tudom.
Nem. El se tudod képzelni, néha milyen nehéz.
Pár napja még engem sem ismert meg.
Tudom.
Igen.
Köszönöm.
Az a lényeg, hogy neki tetszik, nem?
És a tudat, hogy boldog.
Igen.
Nem, ez jó ötlet. Igen, persze.
Remélem.
A telefonban kedvesnek tűnt.
Majd hívlak, hogy hogyan sikerült.
Igen.
Jól van.
Persze.
Jól van. Majd hívlak. Szeretlek, szia.
- Jó napot! - Jó napot! Nem jöttem korán?
Nem, dehogy! Jöjjön be!
- Jöjjön! - Köszönöm.
Erre.
- Köszönöm, hogy eljött. - Nincs mit.
Az apám a szobájában van. Kér valamit inni?
- Nem, köszönöm. - Jó. Helyezze magát kényelembe!
Én...
Már említettem magának, hogy apámnak ez az egész nem tetszik... - Semmi gond.
Ezért lehet, hogy kicsit...
Szerintem elég mérges rám.
Csak azért mondom, mert képes váratlanul reagálni.
És eddig egyedül élt?
Igen. Egy lakásban, nem messze innen. Ami jó is volt.
Gyakorlatilag mindennap fel tudtam hozzá ugrani. De változtatnunk kellett.
- Nem bírtuk tovább csinálni. - Megértem.
Már volt több ápolója is, egyik a másik után.
Nehezen jött ki velük.
Van egy modora.
Ezért költöztettem ide, magamhoz. De egyedül nehéz a gondját viselni.
Kicsit sok, mert dolgoznom kell, és ezért kell a segítség.
- Jól hallottam a csengőt? - Apa! Igen.
Bimm-bamm!
- Apa, bemutatom Laurát. - Jó napot, uram.
Mondtam, hogy Laura ma meglátogat minket, azért, hogy megismerkedjetek.
- Jó napot. - Jó napot.
- Én mondom, maga gyönyörű! - Köszönöm.
De...
Nem találkoztunk már valahol?
Nem hinném.
Biztosan? Meggyőződésem, hogy már láttam valahol.
Laura azért jött fel hozzánk, hogy lássa, hogyan élsz,
és hogyan lehetne a segítségedre.
Tudom, drágám, tudom. Már százszor elmondtad.
A lányom hajlamos önmagát ismételgetni.
Tudja, ez a korral jár.
Kér egy italt?
Nagyon kedves, de köszönöm, nem.
Egy aperitifet sem? Biztosan?
Egy kis aperitifet? Ideje egy aperitifnek, nem?
Egy pillanat és máris jövök.
Az óráját keresi.
- Meg kell mondjam, elbűvölő. - Igen, de nem mindig.
Pont ahogy gondoltam, ideje van egy aperitifnek!
Két órám van, mindig is kettő volt. Egy a csuklómon, egy pedig a fejemben.
Ez mindig így volt.
- És mit szeretne inni, ifjú hölgy? - Apa!
Csak szabad a vendéget megkínálom egy itallal, nem? Mit szeretne?
- Maga mit iszik? - Egy kis whiskyt.
Én is azt kérek.
Pompás! Két kis whisky rendel!
Anne, légy szíves!
Ne félj, Anne, téged nem kínállak itallal.
Nem iszik alkoholt, még egy cseppet se.
- Így igaz. - Soha, egy cseppet sem.
Ezért is tűnik olyan...
- Olyan milyennek? - Józannak.
Az anyja is ilyen volt. A legjózanabb ember, akit ismertem.
Jaj, kedvesem!
Bolondság.
Bezzeg a kishúga teljesen más volt.
Két lánya van?
Igen, habár a másikról szinte alig hallok valamit.
Mindig is ő volt a kedvencem.
Festőművész. Nézze csak azt!
A piruett. Csodás, igaz?
Igen, az.
Igen.
Káprázatos lány.
Nem értem, miért nem hív fel soha. Soha.
Tessék, a whisky!
- Köszönöm. - Egészségére!
Mindenemet odaadnám egy pohár whiskyért. Jól mondom?
Hát, nekem nincs sok mindenem...
Valóban? Miből él?
Másokat gondozok.
Másokat?
Az a munkám, hogy segítek a rászorulóknak.
Ez úgy hangzik, mint azok a lányok, akiket folyton rám akarsz sózni.
Nehéz munka, ugye?
Egész nap egy olyan alakkal lenni... Én nem bírnám. Jól mondom?
És maga? Maga miből élt?
Én táncos voltam.
- Tényleg? - Igen.
- Apa! - Mi van?
- Te mérnök voltál! - Mit tudsz te erről?
A sztepptánc volt a specialitásom.
- Tényleg? - Meglepettnek tűnik.
- Egy kicsit az vagyok. - Miért?
Nem hisz nekem, vagy nehéz elképzelni?
Elhiszem. Csak... Szeretem a sztepptáncot.
Tényleg? Még most is jó vagyok. Megmutatom.
Pompás! Miért nevet?
Bocsánat.
Tudom már, kire emlékeztet!
Kire?
Lucyra. Lucy, csak kicsit fiatalabb.
- Lucyra? - Igen, a másik lányomra.
Bizony! Van közöttük hasonlóság, nem gondolod?
- Igen, lehet. - Igen.
Igen!
Az ostoba nevetésre való kibírhatatlan hajlam!
Jól átvertem, igaz?
A helyzet roppant egyszerű.
Ebben a lakásban élek már jó ideje.
Rendkívül ragaszkodok hozzá.
Több, mint 30 éve vettem. El tudja képzelni? Maga még meg se született.
Igen, ez egy nagy lakás. Nagyon szép. Nagyon nagy.
És én nagyon boldog vagyok itt.
- És a lányomat is nagyon érdekli. - Miről beszélsz?
Tudja, a lányom szerint nem tudom ellátni magam.
Ezért ideköltözött, látszólag azért, hogy segítsen,
azzal a férfivel, akivel a válása után nem sokkal találkozott.
Igen.
Aki rémes hatással van rá, meg kell mondjam.
Miről beszélsz, apa?
És most arról próbál meggyőzni, hogy nem tudom ellátni magam.
A következő lépés pedig az lesz, hogy elküld engem. Ki tudja, hova.
És így sokkal könnyebben szerzi majd meg a lakásomat.
De ez nem fog megtörténni.
Sajnálom, drágám. Most közlöm veled.
Nem mostanában fogom elhagyni ezt a lakást.
Túl foglak élni téged.
Mindkettőtöket.
Magát nem biztos,
de a lányomat igen.
Sőt, ebből elvi kérdést csinálok.
Én fogok örökölni tőle. Nem pedig fordítva.
És a temetése napján majd mondok egy kis beszédet.
Arról, hogy milyen szívtelen és manipulatív volt.
Nagyon sajnálom.
Miért? Ő tökéletesen érti. Te nem érted a dolgot.
Hónapok óta próbálom meggyőzni arról, hogy remekül el tudom látni magamat.
De meg sem hallgat.
Nincs szükségem segítségre senkitől.
És nem fogom elhagyni a lakásomat.
Csak azt akarom, hogy mindenki húzzon a picsába!
De ennek ellenére,
nagyon örvendtem.
Au revoir. Viszlát!
Nagyon sajnálom.
Nem viccelt azzal, hogy van egy modora.
Tényleg sajnálom.
Felesleges. Ez a reakció teljesen normális.
Nem lesz semmi baj.
Úgy gondolja?
Igen.
Na?
Mi az?
Jól ment?
Igen.
Azt hiszem. Azt mondta, holnap tud kezdeni.
- Hogy itt? - Igen.
Jó!
Igen. Meglátjuk, milyen lesz az első nap, aztán...
Aggódtam, hogy nem sikerül, de aztán végül nem volt gond.
- Elbűvölő volt. - Na, látod!
Igen.
Tényleg el akarta bűvölni. Látnod kellett volna.
Azt mondta, hogy táncos volt. Sztepptáncos.
- Ne már! - De igen.
Nem is tudom, hogy mondjam, de ez a lány talán képes lesz...
Szerintem jó ki fognak jönni egymással.
És aztán azt mondta neki, hogy Lucyra emlékezteti.
Tényleg?
Hány éves?
Miért, érdekelne?
Most meg mi a bajod?
Ha jól ment a dolog, az jó hír, nem?
Igen, persze.
És?
- Mi a baj? Mondd el! - Én csak...
Mi az?
Amikor hazajöttem a csirkével, nem ismert meg engem.
Ez rosszul esett.
Értem.
Nagyon nehéz.
Gyere, hadd öleljelek át!
Láttam a szemében, nem tudta, ki vagyok.
Mintha egy idegen lettem volna.
- Ezt meg kell szoknod. - Képtelen vagyok rá.
Szerintem képes vagy. Szerintem jól csinálod.
Gyere!
Apa!
Szia. 5 perc múlva vacsora. Az megfelel neked?
Igen, drágám. Megfelel.
Jó estét!
Éhes vagy?
Igen, de...
Vendégeket várunk estére?
Nem, miért?
Semmi.
Minden rendben?
Jó napja volt?
Igen, nagyon jó.
Laura eljött.
Igaz, Dad? Laura eljött hozzánk.
- Ki? - Laura.
A fiatal lány, aki eljött hozzánk.
Aztán elmentünk az orvoshoz.
Látta valaki az órámat? Úgy tűnik, elveszítettem.
Már megint?
Biztosan a szekrénybe tetted. A rejtekhelyedre.
Miféle szekrénybe?
Fogalmam sincs, miről beszélsz. Tényleg nincs, Anne.
Miféle szekrény? Nincs semmi szekrény, Itt nincs szekrény, igaz?
Nem lennél kissé diszkrétebb?
Megnézted a szekrényben?
Nincs ott. Valahol elhagytam.
- Vagy ellopták. - Dehogy!
Mi az hogy, dehogy?
- Nem repülhetett csak úgy el. - Megnézzem én is?
Naná! Ez bosszantó.
Aggódok. Nagyon aggasztó. Mármint...
Az, hogy mindenemet elveszítem, mindenki csak úgy elvesz mindent...
Ha ez így folytatódik, anyaszült meztelen leszek.
És...
Nem tudom majd megmondani, hogy mennyi az idő. Kérlek!
Köszönöm.
Megmondaná, mennyi az idő?
Mindjárt 8.
Késő van!
Nem kellene vacsoráznunk?
De, 5 perc és kész a csirke.
Csirkét fogunk vacsorázni?
Azt, amit Anne vett.
Szép.
Az órája...
Nagyon szép.
Igen. A magáé?
Persze, hogy a magáé.
Igen.
Megnézhetem?
Szóval, ma jól ment a dolog.
Igen.
Nagyon jól. Nagyon jól.
És hasonlít Lucyra.
Tényleg?
Én nem tudom, sose találkoztam vele.
Nem...
De jól ment a dolog. Anne elégedett volt. Tudja...
Nekem nem igazán kell... Ez inkább Anne-nek fontos.
Megnézhetném? Az óráját.
Tudja, ebben igaza van. Fontos neki a dolog.
Igen.
Aggódik magáért.
És nagyon szomorú attól,
hogy maga folyton összeveszik...
- Mit akar az órámmal? - Semmit.
Csak néztem.
Meg szeretném tudni, hogy...
Tudni szeretném... Szép. Nagyon szép.
Vásárolta?
Hogy érti?
Ajándékba kapta vagy vette?
Vettem.
Miért?
Gondolom, a számlát nem tette el.
Miről beszél?
- Az órájáról. Ez... - Én Anne-ről beszélek.
Anne-ről?
Igen, Anne-ről.
Persze.
Nem tudom, miért nem jöttünk ki sosem jól egymással.
Bezzeg a kishúga...
Vele teljesen más volt.
Ismeri őt? Csodálatos lány.
Csodálatos.
Hónapok óta nem láttam.
Nem hibáztatom érte...
Gondolom, utazgat a nagyvilágban.
Festőművész.
Boldog lennék, ha egyszer meglátogatna.
Átölelném, és nem engednénk el egymást.
Órákon át, ahogy régen tettük.
Réges-régen, amikor kicsi volt.
Amikor úgy hívott engem:
apuci.
Apuci.
Így...
Így nevezett engem.
Kedves, ugye? Apuci.
Kérdezhetek valamit?
De őszinte választ kérek.
Semmi udvariaskodás.
Megteszi nekem?
Igen.
Szóval...
Meddig akar még itt fárasztani mindenkit?
Mi van?
Mit csináltál a hajaddal?
- Semmit. Miért? - Jól nézel ki.
- Elhagytad a kulcsokat? - Nem.
Jó napot! Az apámnak időpontja van Dr. Saraihoz.
Apa, gyere ide!
Jól van, köszönöm.
Neked itt kell aláírnod.
A többit majd én kitöltöm.
Születési ideje?
Péntek, 1937. december 31.
- Péntek? - Igen.
Jelenleg a lányánál lakik, ugye?
Igen. Amíg el nem költözik Párizsba.
Apa, miért beszélsz folyton Párizsról?
- Mi van? - Londonban maradok.
Mindig meggondolod magad. Ki tudja ezt követni?
Sosem akartam Párizsba költözni.
- Dehogynem, mondtad nekem. - Nem mondtam.
Már elnézést, de a minap is mondtad.
Elfelejtetted? Elfelejtette!
Emlékezetkiesésed van. A helyedben beszélnék egy orvossal.
- Mindegy, akkor se megyek Párizsba. - Az jó.
Párizs! Ott még angolul sem tudnak!
Tudom, hogy mennyire ijesztőek ezek a dolgok és milyen gyorsan változhatnak.
Ha bármire szüksége lenne, hívjon fel. Bármikor.
Köszönöm. Köszönöm a segítségét.
Apa?
- Köszönöm. - Köszönöm.
Köszönöm.
Szia. Mi a baj?
Hogy mi?
Jól van. Egy perc és ott vagyok.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Elnézést.
Mi a baj?
Semmi különös, de szerintem látni akar.
- Hol van? - A szobájában.
- Add csak ide! - Köszi.
Hadd segítsek!
Mit csináltál vele?
Mi a baj?
Semmi.
Jól van. Elkészítem a vacsorát.
Anne?
- Mi van? - Köszönök mindent.
- Valami más megoldást kell találnunk! - Pédául?
- Egy intézménybe kell tennünk. - Egy otthonba?
Igen, egy idősek otthonába.
Jobb lenne neki.
Ezt miért most mondod? Holnap kezd az a lány.
Igazad van.
Majd meglátjuk. Lehet, hogy nagyon jól kijön majd a lánnyal.
Látom, hogy szerinted jó lesz.
De hidd el, az orvosnak igaza van.
El fog jönni az az idő... Hiába jó a lány, apád beteg, Anne.
Beteg.
Apa, te meg mit ácsorogsz ott? Gyere!
Gyere! Gyere, ülj ide!
Gyere, apa!
Jól van.
- Akkor ma jól ment a dolog? - Igen, nagyon jól. Egyetértesz, apa?
- Hogyan? - Jól megnevettetted.
- Valóban? - Igen, azt mondta, elbűvölő vagy.
És hogy van egy modorod, de attól még elbűvölő vagy.
Holnap reggel kezdi nálunk a munkát.
- Kérsz még? - Igen. Jó ez a csirke.
Szerinted is? Hol vetted?
Lent a boltban. Miért?
Csak úgy. Jó ez a csirke.
Paul?
Kösz, nem.
Szóval a lány egész napra jön, igaz? Mármint...
Igen, este 6-ig.
- És utána? - Ezt hogy érted?
- 6 óra után? - Én leszek itt.
Elégedett?
Mivel?
Van egy lánya, aki a gondját viseli.
Ugye? Szerencsés ember.
- Maga is szerencsés. - Úgy gondolja?
- Mi a baja? - Anne-nak?
Fáradt.
Egy kis napsütés kéne neki.
Igen.
Vigyáznia kell rá, cimbora.
Miért nem utaznak el valahova?
Miért?
Néha azt hiszem, maga direkt csinálja.
Mit?
Semmit.
Úgy volt, hogy...
elutazunk Olaszországba.
De az utolsó pillanatban lemondtuk az utat.
- Tudja, miért? - Nem.
Azért, mert maga összeveszett Angelával.
Nem tudtunk úgy elmenni, hogy egyedül hagyjuk magát.
Lemondtuk a nyaralást és idehoztuk magát.
És maga most itt fog lakni.
Örökre, ha jól értettem.
Elfelejtette.
- Hihetetlen. - Hagyd abba!
- Mit? - Egy kissé...
- Kissé? - Gunyoros vagy.
Dehogy!
Szerintem inkább roppant türelmes. Nagyon türelmes, én mondom.
- Hol a csirke? Elvitted a csirkét? - Igen. Kérsz még egy kicsit?
- A konyhában van? - Igen, hozok még neked.
Nem, majd én.
- Miért beszélsz így előtte? - Mit mondtam?
Tökéletesen értem az érzéseidet.
- Egyáltalán nem! - De igen! Csak azt nem értem...
Rengeteget teszel érte,
és én ezért tisztellek.
Úgy döntöttél, hogy ideköltözteted és...
Jó, miért is ne. De...
Hogy magyarázzam meg?
Szerintem más megoldást kell erre találnod.
- Teljesen dezorientált. - Ne beszélj így róla!
Akkor hogy beszéljek? Csak az igazat mondom!
Valami más megoldást kell találnunk!
- Például? - Tegyük egy intézménybe.
- Egy otthonba? - Igen, egy idősek otthonába.
Jobb lenne neki.
Ezt miért most mondod? Holnap kezd az a lány.
Igazad van. Majd meglátjuk.
Lehet, hogy nagyon jól kijön majd a lánnyal.
Látom, hogy szerinted jó lesz.
De hidd el, az orvosnak igaza van, Anne.
El fog jönni az idő, amikor... Hiába jó a lány, apád beteg, Anne.
Beteg.
Apa, te meg mit ácsorogsz ott? Gyere, ülj le!
Gyere, apa!
Apa, gyere, ülj le!
Apa!
A kapcsolásig kérjük, tartsa a vonalat.
A hívott fél értesült a hívásáról.
A kapcsolásig kérjük, tartsa a vonalat.
A hívott fél értesült a hívásáról.
Dr. Sarai vagyok.
Halló!
Apa!
Már ébren vagy?
Jól aludtál?
Anne, ezek meg honnan vannak?
Kérsz egy teát, mielőtt megérkezik?
- Hol van a festmény? - Miféle festmény?
Lucyé.
Összetéveszted a saját lakásoddal. Itt sosem volt festmény.
Gyere reggelizni!
Anne.
Nézd!
Látod?
Anne?
Tessék, a tea!
- Hogyan? - Ne hagyja kihűlni!
- Hol van Anne? - Elment.
- Tényleg, máris? - Igen.
Majd hazajön. A nap végén. Megkeresem a gyógyszereit.
- Ne, várjon! - Rögtön jövök. Csak a gyógyszereiért megyek.
A francba!
- Mennyi az idő? - Ideje bevenni a gyógyszereket.
A legjobb, ha most beveszi. Aztán végeztünk is. Mit szól hozzá?
Ez az a kicsi kék, amit maga szeret.
A kicsi kék bogyó. Klassz színe van, ugye?
- Kérdezhetek valamit? - Persze.
Maga apáca?
Nem.
Akkor miért beszél úgy velem, mintha hülye lennék?
- Hogy én? - Igen.
- Ez nem igaz. - A kicsi kék bogyója.
A kicsi kék bogyója.
- Igen. - Elnézést, nem akartam...
Ez nagyon kellemetlen.
Majd meglátja, ha ennyi idős lesz, ami hamarabb bekövetkezik, mint hinné.
Bocsánat.
Többé nem leszek ilyen.
Mondja csak,
nem vett észre valamit?
Mivel kapcsolatban?
- A lakásommal. - Mi van vele?
Megváltozott.
Úgy gondolja?
Igen.
Azok a székek például.
Azok ott.
- Ki tette oda őket? - Nem tudom. Gondolom, a lánya.
Nyilván a lányom, nyilván.
De akkor is szokatlan, hogy meg se kérdezett.
Elnézést, ha egy kissé...
- Legutóbb, mikor találkoztunk. - Nem történt semmi.
A lánya figyelmeztetett. Mondta, hogy van egy modora.
Igen.
Csodálatos, hogy mennyire hasonlít Lucyra.
Anne elmondta, mi történt vele. Sajnálom. Nem tudtam róla.
- Miről? - A balesetéről.
Miféle balesetről?
Hogyan?
Miről beszél?
Nem érdekes.
Beveszi a gyógyszereket? Aztán felöltözünk.
- Látja? - Mit?
Úgy beszél hozzám, minta hülye lennék.
- Dehogy! - De igen!
- Nem. - De. - Én...
Aztán felöltözünk... És a kicsi kék bogyói...
Tudja, én nagyon értelmes vagyok. Ezt jobb, ha észben tartja.
Megértette?
Igen, észben fogom tartani.
Helyes. Köszönöm.
Igen, ez így igaz. Nagyon értelmes vagyok.
Néha még én is meglepődök.
Olyan a memóriám, mint egy elefánté.
- Ismeri azt az állatot? - Igen.
Elfelejtette a bogyókat.
Hát ezek meg mit keresnek itt?
- Hozzak még egy pohár vizet? - Ne fáradjon!
Majd lenyelem őket ezzel a csésze teával.
- Biztos? - Persze. Ezt nézze!
Majd meglátja. Figyel?
- Igen. - Jól figyeljen! Érti?
Az arcomba tolom őket.
- Jól figyeljen! - Figyelek.
Helyes.
Jó kis csésze tea.
Hókuszpókusz!
Meló elvégezve.
- Bravó! - Bizony.
Tudja...
Egy keveset cirkuszban is dolgoztam fiatalkoromban.
- Tényleg? - Igen.
- Mutassak valami trükköt? - Előbb öltözzünk fel.
- Most? - Igen.
- Ne, ne most. - De!
- Nem! - De!
Miért? Mi értelme?
Úgyis újra pizsamát kell majd vennem.
- Ezzel időt takarítunk meg. - Tudom, mire gondol.
De ha pizsamában marad, akkor nem tudunk kimenni.
Hova akar menni?
- A parkba. - Istenem!
- Szép napunk van. - Minden rendben van?
- Igen. Éppen öltözködünk. - De...
Minden rendben, Anthony?
Valami gond van?
Nem, nem.
Ami azt illeti, akartam magával beszélni pár szót.
- Velem? - Igen.
- Addig összepakolok. - Ne menjen!
- Rögtön jövök. - Ne hagyjon egyedül!
Itt leszek a másik szobában. Rögtön jövök.
Kérdezhetek valamit?
Igen.
De őszinte választ várok. Semmi udvariaskodás. Hajlandó erre?
Igen.
Szóval...
Meddig akar még itt fárasztani mindenkit?
- Mármint én? - Igen, maga. Tudni akarom a véleményét.
Tovább akarja rombolni a saját lánya életét?
Vagy hiába reménykedünk abban,
hogy észszerűen fog cselekedni a belátható jövőben?
- Miről beszél? - Magáról, Anthony.
Magáról. A viselkedéséről.
Hagyja abba! Ezt nem engedem!
- Nem engedi? - Nem!
És ha újra megteszem, akkor mit fog csinálni?
- Akkor... - Igen?
Fizikailag kell velem megvívnia.
Maga most rá akar erre venni?
Tudja, van valami, amit én sem engedek.
Hogy itt fárasszon mindenkit. Egy bizonyos életkor felett.
Hagyja abba! Hagyja abba!
Nekem ennyi nem elég. Szerintem ez teljesen helytelen.
Hagyja abba! Hagyja abba!
Apa, mi történt? Mi baja van?
Apa!
Semmi baj. Az órádról van szó?
Ez volt az oka? Megtaláltam.
Semmi baj. Ne sírj!
Ne sírj! Nem lesz semmi baj.
Együk meg a csirkét, jó? Szereted a csirkét, ugye?
Mennyi az idő?
8 óra van. Ideje enni.
Este 8 óra?
Azt hittem, reggel van.
Az imént keltem fel. Nézd, még pizsamában vagyok.
Már este van, és csirkét sütöttem neked.
Jaj, apa!
Semmi baj. Gyere!
Gyere ide, kicsim! Gyere!
Apuci, nincs semmi baj.
Apuci.
Apa?
Apa, elaludtál?
Anne?
Apa, én vagyok.
Lucy?
Apa?
Apa.
Lucy?
Apa.
Apa?
Már ébren vagy?
Kérsz egy teát, mielőtt megérkezik?
Apa.
- Jó reggelt! - Gyere, ülje le! Kész van.
- Éhes vagy? - Igen.
Ma látogatód lesz. Emlékszel?
Hogy felejthetném el? Folyton erről beszélsz.
Nem marad sokáig.
- Ilyen korán van? - Igen.
- Róla álmodtam az éjjel. - Lauráról?
Igen, legalábbis azt hiszem.
Láttam az arcát.
Tudod...
Tényleg emlékeztet a húgodra.
Igen, mondtad tegnap.
Ha te boldog vagy, akkor én is.
Nagyon kedvesnek tűnt.
- Aranyos és hatékony. - Igen.
Szerintem jól el fog látni téged.
- Tetszik nekem. - Remek.
Fel kellene öltöznünk, mielőtt megérkezik.
- Kicsoda? - Laura, az új ápolód, aki tetszik neked.
- Ja, persze, persze. - Igen.
Igen.
Zakót veszünk, mielőtt megérkezik.
Meg nadrágot.
Igen.
Azt mondta, nagyon tetszett neki a tegnapi találkozásotok.
Kicsit zavarba is hoztad.
- Valóban? - Igen.
Elhitetted vele, hogy tudsz táncolni,
és hogy jó sztepptáncos voltál.
- Hogy én? - Igen.
És erre mit mondott?
Azt, hogy reméli, egyszer majd bemutatót is tartasz neki.
Ez vicces.
Nem is tudtam, hogy tudok sztepptáncolni. Te tudtad?
Nem.
- Rejtett képességek. - Alighanem.
- Ez ő lenne? - Remélem.
De még nem vagyok kész. Fel sem öltöztem.
- Nem baj. Majd később felöltözöl. - Ne, várj! Még nem...
- Fel kell öltöznöm. - Nem érdekes.
De az!
- Odakint vár. - Ne hagyj egyedül! Figyelj...
Mit fog így gondolni rólam?
Rendesen fel kellene öltöznöm.
Miért kell mindent megnehezítened?
Majd később felöltözöl. Ezen ne aggódj.
- Ez megalázó! - Nem, nem az.
De!
- Laura, jó napot! - Jó napot! Ugye, nem jöttem korán?
Dehogy! Jöjjön be! Épp a konyhában vagyunk.
- Itt is van. Épp öltözni készül. - Jó napot!
- Anne, ez meg ki? - Jó napot, Anthony.
De, Anne, ez nem ő.
Apa.
Kér valamit inni, vagy egy kávét?
- Nem, köszönöm. - Reggelizett már?
- Köszönöm. - Nekem...
Nekem nem ő kell. Hol van az, aki tetszik nekem?
Apa, miről beszélsz? Köszönj Laurának!
Ennek nincs semmi értelme.
- Semmi értelme. - Emlékszik rám? Tegnap találkoztunk.
Éppen csak elkezdtünk ismerkedni.
Mondtam, hogy visszajövök,
hogy megnézzem, hogyan él,
és miben lehetek a segítségére.
Emlékszik?
Apa? Beszélhetünk?
Hogy is mondjam?
Emlékszel, amikor először hozzám költöztél? Az csak...
Az csak átmeneti volt, mert éppen összevesztél Angelával és...
Azon gondolkoztam, hogy talán jobb lenne...
Mit gondolsz erről a szobáról? Szép, ugye?
Kilátni a parkra, igaz?
Nagyon szép.
Kicsit olyan, mintha szállodában laknál, ugye?
Az összes lakó így mondja.
Szerintem itt jobb lesz neked.
Hol?
Itt.
Szerintem sokkal megnyugtatóbb és kellemesebb neked,
ha megegyezünk abban, hogy itt fogsz lakni.
Mit gondolsz?
És veled mi lesz? Mihez kezdesz? Hol...?
Hol fogsz aludni? Melyik szobában?
Ha emlékszel, elköltözök Párizsba.
Dehogy.
De igen. Emlékszel?
Már beszéltem róla. Emlékszel?
De azt mondtad...
- Ez biztos? - Igen.
De azt mondtad, hogy...
velem maradsz itt.
Nem, el kell mennem. Fontos.
Már elmagyaráztam neked.
Majd meglátogatlak alkalomadtán, a hétvégéken.
És velem mi lesz?
Te itt maradsz Londonban.
Egyedül?
- És mi van a húgoddal? Ő hol van? - Jaj, apa!
Bárcsak tudnád, mennyire hiányzik.
Nekem is. Nekem is hiányzik, apa. Mindenkinek hiányzik.
Anne?
Jó aludt?
Mit keresek én itt?
Itt az idő.
Nem az időt kérdeztem. Azt kérdeztem, mit keresek itt.
Hol van Anne?
Meghoztam a gyógyszereit.
Miért nem megy a picsába a gyógyszereivel?!
- Maga ápolónő? - Igen.
Hát persze! Látom. Ez az!
- Maga ápoló. - Igen.
Épp erre gondoltam. Tipikus. Maga tipikus ápoló.
És mit keres itt?
- Hogy mondja? - Mit keres itt?
Ellátom magát.
Nem mondja? Ellát engem?
Ezt most hallom először.
És mióta?
Már jó pár hete.
Már jó pár hete?
Ezt örömmel hallom.
Csodás. Ebben a házban soha, senki nem mond nekem semmit.
- Azt hittem, egy új érkezik. - Új micsoda?
Ápoló. Egy új ápoló.
Az, aki kicsit hasonlít Lucyra, a kisebbik lányomra.
A minap találkoztam vele. Eljött ide, ugye?
Beveszi a gyógyszereit?
Úgy volt, hogy ma reggel kezd.
Laura. Nem így hívták?
Szerintem keveri a dolgokat, Anthony.
Az, aki Lucyra emlékeztet.
- Jól van. - Jól van.
Ideje bevenni a gyógyszert.
Persze.
De azért nincs percre időzítve, ugye?
Hol van Anne?
A lánya nincs itt, Anthony.
- Hol van? Elment valahova? - Ha emlékszik,
Párizsban él.
Nem. Nem. Dehogy.
Gondolt arra, hogy odaköltözik...
de végül nem tette.
Már hónapok óta ott él.
A lányom, Párizsban?
Dehogy! Ott még angolul se tudnak!
Nézze!
Ez a lap tegnap jött tőle, együtt olvastuk el.
Emlékszik? Nézze!
Ezt minden nap elmondom magának.
Párizsban él, mert találkozott Paullal,
és most együtt él vele.
Néha meglátogatja magát.
- Anne? - Igen.
Hétvégenként néha eljön.
Eljön magához, és lesétálnak a parkba.
És mesél magának az új életéről, meg a terveiről.
Nemrég hozott magának kávét, mert maga szereti a kávét.
Utálom a kávét!
Csak teát iszok.
- Minden rendben? - Igen. Éppen felöltöztünk.
Minden rendben?
Igen.
- Tessék! - Köszönöm. Szép napot!
Viszlát!
És ő ki?
Ki?
Ő, aki most ment ki.
Ő Bill.
Bill?
- Igen. - Biztosan?
Igen, miért?
Csak úgy. Én...
Én csak... Hogy is mondjam?
Mit csinál itt?
Itt, a lakásomban? Ismerem őt?
Ő Bill. Minden nap látja őt.
Tényleg?
- És maga... - Igen?
Bocsánat a kérdésért...
De kicsoda...
Maga ki is pontosan?
Catherine vagyok.
Catherine. Úgy van!
Igen, igen, igen.
Catherine.
- Ő pedig Bill. - Igen.
És mi a helyzet velem?
Kicsoda...
vagyok én pontosan?
Maga?
Maga Anthony.
Anthony?
Igen.
Anthony. Szép név.
Anthony... Maga szerint is?
Nagyon szép név.
Gondolom, az anyám adta nekem.
- Ismeri őt? - Kit?
Az anyámat.
- Neki... - Nem.
Neki... Neki...
Neki olyan nagy szemei voltak.
Most is látom az arcát.
Remélem...
majd meglátogat egyszer.
Mit gondol? Anyuci...
Azt mondta, hogy néha hétvégenként meglátogat.
A lánya.
Nem.
Az anyukám.
Az anyukámat akarom.
El akarok menni innen.
Hívjon valakit, aki eljön értem.
Nem, nem. Az anyukámat akarom. Azt akarom, hogy elvigyen innen.
Haza akarok menni.
Mi a baj, Anthony?
Mi a baj?
Úgy érzem, mintha...
Úgy érzem, mintha elveszíteném a leveleimet.
- A leveleit? - Igen.
Ezt hogy érti?
Az ágak és a szél meg az eső...
Már nem tudom, mi történik.
Maga tudja, hogy mi történik?
Ez az egész lakásügy.
Már nincs hova lehajtani a fejemet.
De tudom, hogy az óra a csuklómon van, azt igenis tudom.
Az utazásra.
Ha nem, akkor...
Nem tudom, hogy...
Készen állni...
Arra...
Először is,
felöltözünk, jó?
Igen.
Felöltözünk,
aztán sétálunk egyet a parkban, jó?
Igen.
Helyes.
A fák és az összes levél.
Aztán visszajövünk ide és eszünk valamit.
Igen.
És aztán pihen egyet, jó?
Igen.
És aztán ha jó formában érzi magát,
még sétálhatunk egy kicsit a parkban.
- Csak mi ketten. - Jó.
Mert olyan szép nap van.
Süt a nap.
És addig kell sétálni, amíg süt a nap.
- Ki kell használni a lehetőséget. - Igen.
Mert a jó idő sosem tart örökké, ugye?
Nem.
Akkor öltözzünk fel.
Jó lesz így?
Nem.
- Jól van! - Nem.
Jól van, kicsim!
Nincs semmi baj. Jól van.
Nyugodj meg.
Egy perc és jobban leszel, megígérem.
Minden rendben lesz.
Fordította: Segédmunkás feliratok.info