SOLARIS Osa kaksi
Käy peremmälle.
-Tuletko sinäkin? -Tulen perässä, luukku täytyy sulkea.
-Kaikki hyvin? Onko siellä mukavaa? -On. Tule sinäkin tänne äkkiä.
Olisit edes koputtanut.
Täältä kuului jotain puhetta.
Sitä suuremmalla syyllä.
Oliko vieraita? Otitpa kunnolla heidät vastaan.
Kyllä se paranee ajan myötä.
Olitko heti niin ystävällinen että, -
aloitit lääkkeillä ja myrkyillä?
Jos aiot vain pilkata, mene pois, pyydän.
Ihmisiä pilkataan, vaikka he eivät sitä halua.
Tervehditkö köysi ja vasara kädessä?
Vai heititkö musteen heidän päälleen?
Vai niin? Yksi, kaksi, istutetaan, -
painetaan start ja se on siinä.
Ota ensi kerralla vähän rauhallisemmin.
Paina starttia vasta käytävällä, muuten voi käydä pahemminkin.
-Mikä se oli? -En tiedä.
Olemme tosiaan päätelleet jotain.
-Kuka hän oli? -Nainen, joka kuoli kymmenen vuotta sitten.
Se, mitä näit, oli vain kuvitelmaasi.
-Mikä hänen nimensä oli? -Hari.
Kaikki alkoi siitä, kun kokeilimme säteilyä.
Iskimme valtamereen -
suurella määrällä röntgensäteilyä.
Mutta...
Olit sitä paitsi onnekas. Nainen oli menneisyydestäsi, -
se on hyvin voinut olla jotain muuta, -
tuntematonta, joku kuvitelmasi.
Nyt en ymmärrä.
Ilmeisesti säteily sai aikaan jonkinlaisen reaktion.
Valtameri sai aivoinformaatiotamme ja poimi siitä muistin pätkiä.
-Tuleeko Hari takaisin? -Tulee ja toisaalta ei.
-Hari kakkonen. -Niitä kaksosia voi olla loputon määrä.
-Mikset ole varoittanut minua? -Et olisi kuitenkaan uskonut.
Pelästyin. Tein varmaan virheen, kun...
Älä enää murehdi sitä. Älä ole sellainen kuin Giborjan.
Nyt puhutaan aseman sulkemisesta.
Se oli syy, miksi minut tänne lähetettiin.
Jos kirjoitan raportin, allekirjoitatko sen?
Mitä jos se on joku kauan odotettu yhteydenotto?
Yö on parasta aikaa täällä.
Se muistuttaa Maata.
Täytyy liimata paperinpalasia tuulettimen päälle.
yöllä se tuo mieleen puulehtien sorinaa.
Giborjanin keksintö. Minusta se on tosi nerokas idea.
Sartorius nauroi meille, mutta kyllä hänelläkin on sellainen.
Piilottelee sitä kaapissaan.
Sinun täytyy nyt levätä. Tule kirjastoon sitten kun pystyt.
Olen laatinut sinulle listan kirjoista.
Snaut? Sinäkö siellä?
Kris, missä olet?
Tule tänne.
On niin pimeä.
Tule tänne, älä pelkää.
Hari. Ovi aukea toiseen suuntaan!
Hari, Hari!
Koita kestää, tulen pian
Huomasin, että lähdit jonnekin ja pelästyin.
-Terve, Kris! -Niin?
En kuule sinua, puhu kovempaa.
Mitä teet siellä nyt?
En mitään.
Kuule, Sartorius pyysi meidät laboratorioon. Pystytkö tulemaan nyt?
Selvä, minä tulen.
Kris, mikä minua vaivaa?
Onkohan minulla epilepsia?
Tämä on vaimoni.
Hyvää päivää.
Päivää.
Odotimme Teitä.
Pääsin vasta nyt tulemaan.
-Ihania, ovatko he Teidän? -Snautin.
Elikä, Onnistuin selvittämään sen, että ne on rakennettu -
Kutsutaan niitä vieraiksi.
Hyvä. Ne koostuvat atomeista, niin kuin mekin, mutta se on neutriinomassaa.
Neutriinosysteemithän eivät ole stabiileja.
Ymmärtäkseni Solariksen energiakenttä stabilisoi ne.
Teillä on loistava mallikappale.
Tämä on vaimoni.
Loistavaa, mainiota!
Ottakaa sitten vaimoltanne verinäyte.
-Mitä varten? -Yllätytte hiukan.
Mielenkiintoista, mitä mieltä olet... Snaut?
Jättäkää minut rauhaan, te kaikki!
-Liuotin verta hapolla, mutta se ei reagoi. -Takaisinelpyminen.
Mielenkiintoista. Merkki kuolemattomuudesta.
Faustin ongelma. Anteeksi.
Siteitä ei tarvita.
Onko Teillä riittävästi ammattitaitoa tekemään näitä tutkimuksia?
Olen sanonut Teille jo, tämä on vaimoni.
Nämä kokeet ovat inhimillisempiä, kuin Maassa tehtävät eläinkokeet.
Se tuntuu samalta, kuin leikkaisin itseltäni jalan pois.
Sattuiko se kun loukkasit käden ovella?
Totta kai sattui.
Asia on nyt näin, jos teette jotain kokeita va...
-Olet onnekas. -Kuinka niin?
Sait niiden kanssa tunnekontaktin.
-Se on kyllä herttaista, mutta... -Oletko kateellinen?
Ehkä olenkin
Ei, et ole. Eihän teitä voi syyttää mistään.
Miten niin.
-Mutta minua voi. -Mistä?
Sitten kun vammaudutte, menetätte kädet ja jalat.
Kutsukaa meidät avuksi.
-Siis mistä sinua voi syyttää? -Esimerkiksi käytöksestäni sinua kohtaan.
Tämän on kuvannut isäni. Itse olen kuvannut jotain pätkiä.
Kuule
En tunne itseäni ollenkaan. Enkä muista.
Kun suljen silmäni, en muista miltä näytän. Entä sinä?
Mitä minä?
Tunnetko itsesi?
Niin kuin jokaisen ihmisen kuluu.
Se nainen, jolla oli valkoinen turkki päällä. Hän vihaa minua.
Ei ole totta. Hän oli jo kuollut, kun tapasin sinut.
En ymmärrä miksi valehtelet minulle.
Muistan ihan hyvin sen, kun joimme teetä -
hän tuli ja ajoi minut pois.
Nousin ja lähdin pois. Muistan sen hyvin.
Mutta mitä sen jälkeen?
Sen jälkeen lähdin pois, emmekä nähneet toisiamme enää koskaan.
Mihin lähdit?
Muutin toiseen kaupunkiin.
-Miksi? -Töissä määrättiin.
Mikset ottanut minua mukaan?
Et halunnut tulla.
Ai niin, sen minäkin muistan.
Anteeksi. Kävelin ohi ja päättelin ettet nuku.
Mitä on sattunut?
Regeneraatio hidastuu.
Saamme olla muutaman tunnin ilman vierailijoita.
Tulit yöllä ilmoittamaan sen?
Oikeastaan minulla oli asiaa:
Olemme miettineet sitä Sartoriuksen kanssa.
Vieraat ovat uniemme tuotosta.
Mitä jos välitämme Solarikselle ajatuksiammekin?
-Miten? -Säteilyn avulla.
Ehkä valtameri ymmärtäisi meitä ja lakkaisi lähettämästä vierailijoita.
Taas sitä typerää röntgentouhua?
Rakennamme sädekimpun jonkun meidän aivoimpulseista, ja ohjaamme sen kohti Solarista.
Ja se joku on tietysti minä.
Insefologrammi, kaikkien ajatuksien kopiointi
Mitä jos haluan että vaimoni kuolee tai häviää?
Pitääkö minun uskoutua sille kiisselille kaikesta tästä?
Tämä on jo nyt liian henkilökohtainen asia.
Kris, nyt täytyy mennä, aika kuluu.
Sartoriuksella oli toinenkin idea, anigilaattori
Se tuhoaa vain nitriino-organismeja.
Yritätkö kiristä minua?
Ei. Puhuin hänet ympäri, että aloitettaisiin insefologrammista.
Vielä yksi asia... tai unohda koko juttu.
Huomenna minulla on syntymäpäivä. Sinäkin olet kutsuttu.
Yrität vain, että sopisimme Sartoriuksen kanssa riitamme.
-Yritän! -Älä huuda! Täällä nukutaan.
Nukutaan? Hän on oppinut nukkumaankin.
Tämä päättyy surullisesti.
Eli mitä ehdotat?
En mitään. Tule huomenna kirjastoon.
Katetaan sinne juhlapöytä. Siellä ei ole ikkunoita.
Mutta nyt mennään. Sartorius odottaa meitä.
Nukkuukohan hän? Ei kai hän tulee perässäni?
Älä laita ovea kiinni.
Voiko tätä enää oveksi kutsua?
Odota! Tulen kohta
Mihin menet?
Anna anteeksi!
Mikset nuku?
Et rakasta minua.
Lopeta, Hari.
-Meidän täytyy puhua. -Mistä?
Tiedät, etten ymmärrä mikä minä olen
-Mutta ehkä sinä tiedät. -Mistä sinä puhut?
Älä keskeytä. Jos tiedät, etkä nyt pysty kertomaan.
Pystytkö sitten edes joskus myöhemmin?
Mistä puhut? En todellakaan ymmärrä mitään.
Et vain halua. Pelkäät.
No, sitten minä kerron.
En ole Hari. Hari on kuollut.
Hän myrkytti itsensä.
Ja minä... en ole hän.
Kuka sinulle sen on kertonut?
-Sartorius. Puhuin hänen kanssaan juuri. -Yölläkö?
Sinun olisi pitänyt kertoa, vai?
Mitä väliä sillä on?
Miten olet elänyt sen jälkeen?
-Oletko löytänyt jonkun? -En tiedä.
Oletko muistellut minua?
Olen, mutta en koko ajan.
Vain silloin kun tuntui pahalta.
Minusta tuntuu, että meille valehdellaan.
Ja mitä kauemmin valehtelu jatkuu, -
sitä huonommin sinun käy. Kärsit kaikista eniten.
Miten voisin auttaa sinua?
Kerro mitä sille toiselle on tapahtunut?
Riitelimme aika usein silloin.
Pakkasin ja lähdin pois.
Hän sanoi minulle suoraan, että minun on lähdettävä.
Vaikka sitä ei olisi tarvinnut sanoa.
olimmehan asuneet niin kauan yhdessä.
Olin varma että ne olivat pelkkiä sanoja.
Seuraavana päivänä muistin, että unohdin jääkaappiin laitteet.
Olin tuonut ne laboratoriosta ja opastanut Haria niiden käytössä.
Pelästyin, halusin mennä tarkistamaan, että kaikki on kunnossa.
Mutta sitten ajattelin, että se näyttäisi siltä, että otin hänen sanansa todesta.
Kolmantena päivänä lähdin kuitenkin katsomaan häntä.
Silloin kun tulin, hän oli jo kuollut. Kädessä oli piikin jälki.
Tämäkö?
Miksi hän teki sen?
Ehkä hänestä tuntui, etten rakastanut häntä oikeasti.
Mutta rakastan sinua.
-Kris. -Mitä?
Minä rakastan sinua.
Nuku. Nuku vähän.
En osaa nukkua.
Oikeasti, tämä ei ole unta. Se on kaikkialla.
Ei vain minussa, vaan joka puolella.
Ehkä se on kuitenkin unta.
Minusta tuntuu, ettei syntymäpäivä sankari tulekaan.
-Miksi? -Ehkä hänellä on vieraita.
Joko kaikki on paikalla?
Olet puolentoista tuntia myöhässä.
Mitä luet?
Se on ihan roskaa.
Roska.
Mutta missä on...?
Missä...Tässä!
Ne tulevat öisin.
Mutta täytyyhän joskus nukkua.
Onpas ongelma.
Ihminen on menettänyt unensa.
Oikeastaan, lue sinä. Olen vähän hermostunut.
"Tiedän vain sen, Sen, että nukkuessani...
Nukkuessani, en tunne pelkoa, toivoa, nautintoa enkä tee työtä.
Kiitos sille, joka on keksinyt unen.
Se on ainoa vaaka, jonka päällä -
köyhä, rikas, hullu tai viisas ovat samanarvoisia.
Unen ainoa huono puoli on se, että se muistuttaa kuolemaa."
Et ole koskaan ennen sanonut mitään yhtään hienoa, Sancho
Tämä kaikki on kyllä hienoa, mutta minullakin olisi sanottavaa.
Ehdotan, että juomme maljan Snautille.
Hänen rohkeudelleen ja sille miten hän hoitaa tehtävänsä.
Tieteelle ja Snautille!
Tiede? Tiede on roskaa!
Tässä tilanteessa sekä kohtuus että nerokkuus ovat merkityksettömiä.
Täytyy sanoa teille, ettemme pyri valloittamaan avaruutta, -
vaan laajennamme Maata, etsimme sen rajoja.
Siinä emme tarvitse muita maailmoja.
Riittää kun katsomme peiliin.
Haluamme saada yhteyden, mutta emme koskaan saa sitä.
Olemme nyt kuin ihminen, joka pyrki saavuttamaan päämääränsä, -
jota hän pelkää ja jota hän ei tarvitse.
Ihminen tarvitse ihmistä.
Juodaan Giborjanille!
Hänen muistolleen, vaikka hän jänistikin.
Ei, Giborjan ei jänistänyt.
On olemassa paljon pelottavampiakin asioita.
Hän kuoli koska oli epätoivoinen.
Hän luuli, että kaikki tapahtuu vain hänelle.
Mistä Te oikein puhutte?
Nämä sydäntä riipaavat keskustelut ovat pelkkää roskaa.
Kuka Te oikein luulette olevanne?
Kyllä minä tiedän mistä puhun.
Ihminen on luotu tutkimaan ja ymmärtämään luontoa.
Kun etsii totuutta loputtomiin, päättelee väkisinkin joskus väärin.
Kaikki muu on valetta!
Saanko kysyä, kollegani? Mitä varten tulitte Solarikselle?
-Miten niin? -Oletteko täällä muka töissä?
Anteeksi vain, mutta mikään muu kuin romanssi ex-vaimonne kanssa -
ei tunnu teitä kiinnostavan.
Päivästä päivään vain makoilette, mietiskelette ja kuvittelette.
Tälläkö tavalla työnne hoituvat?
Ette enään tunne todellisuutta!
Anteeksi vaan kun sanon, mutta olette laiskuri.
Riittää jo.
-Juodaan Giborjanille. -Ei Giborjanille, vaan ihmiselle!
Väitättekö ettei Giborjan ollut ihminen?
Lopeta, Kris! Ei riidellä nyt!
Sitä paitsi minulla on syntymäpäivä. Tänään on minun päiväni.
Tietysti.
Mielestäni Kris käyttäytyy järkevämmin kuin te.
Näissä olosuhteissa hän käyttäytyy kuin ihminen.
Te käyttäydytte, kuin asia ei koskisi teitä mitenkään.
Ja pidätte meitä... vieraita, jonain ulkopuolisina, häiritsevinä tekijöinä.
Mutta mehän olemme teidän omatuntonne!
Kris rakastaa minua.
Voi olla ettei hän rakastakaan minua, -
vaan yrittää suojella itseään itseltään.
Hän haluaa minun avullani...
Oikeastaan se ei ole tärkeä miksi ihminen rakastaa.
Jokaisella on omat syynsä
Kris on syytön.
Mutta te...
-Inhoan teitä kaikkia! -Pyytäisin Teitä...
Älkää keskeyttäkö, kun nainen puhuu!
Ette ole nainen, ettekä edes ihminen!
Sisäistäkää se jo! Tuskin kykenette ymmärtämäänkään.
Haria ei ole, hän on kuollut!
Te olette vain hänen ulkokuorensa.
Pelkkä mekaaninen toisto! Kopio, matriisi!
Kyllä, voi olla.
Mutta minä.. minä... muutun ihmiseksi.
Minulla on ihan samanlaiset tunteet kuin teilläkin.
Uskokaa pois.
Pärjään ilman häntäkin.
Minä... rakastan häntä.
Olen ihminen.
Ja te olette todella ilkeitä.
Nouse ylös! Nouse heti!
Ystävä rakkaani.
Se onkin kaikkein helpointa.
No nyt riitelemme.
Menetämme kunnioituksemme ja lakkaamme olemasta ihmisiä.
Ei. Te olette ihmisiä. Jokainen omalla tavallaan.
Sen takia riitelettekin.
En kai häiritse teitä?
Sinä olet hyvä ihminen, mutta näytät huonolta
Olenkin vähän väsähtänyt. Tule auttamaan minua.
Eikö ihminen, joka on valmis uhraamaan itsensä -
vain tämän typerän projektin takia -
saa juoda itseään humalaan?
Minulla on täysi oikeus juoda!
Uskotko sinä miedän tehtäväämme?
En mene vielä. Tärkeintä on ettei nukahda.
Menen "Faustin" luo.
"Faust" Sartorius yrittää laboratoriossaan keksiä lääkkeen kuolemattomuuteen.
Entä me?
Kuule, avataan pohjaluukut ja ruvetaan huutamaan sinne alas.
Jos se vaikka kuule meitä.
Mutta mikä sen nimi on?
Vai pitäiskö se piestä?
Tai pitäisikö meidän yrittää rukoilla sitä?
No mikä nyt on?
Muistakseni laitoin kirjaston oven lukkoon. Hari on siellä yksin.
Mene. Minulla on jo parempi olo.
Muista vain, että klo 17:00 tulee 30 sekunnin painottomuushetki.
Toivottavasti et unuhda.
Hari?
Hari!
Anteeksi, kulta, olin ajatuksissani.
Jotain on tapahtunut?
Ei, ei. Ei mitään. Kaikki on kunnossa.
Hän joi nestemäistä happea, -
oli niin epätoivoinen.
Kaikki muuttuu vielä vaikeammaksi.
Mitä enemmän hän on kanssasi, sitä enemmän hänestä tulee ihminen.
-Ota malli Sartoriuksesta. -Kiitos neuvosta.
-Mitä aiot tehdä? -Odottaa siihen asti kun hän palaa.
Entä sen jälkeen? Lähdetkö pois Solarikselta?
Kris, hän pystyy elämään vain täällä. Tiedäthän sen.
Mitä minun pitäisi tehdä? Rakastan häntä.
Ketä, tätäkö? Vai sitä toista raketista?
Hänet voi lähettää Solarikselta pois, mutta hän palaa tänne aina.
Älä muuta tätä tieteellistä ongelmaa mitättömäksi rakkaustarinaksi.
Aavistin, että tämä kaikki päättyy huonosti.
Sinun täytyy auttaa häntä.
Kamalaa?
En vieläkään voi tottua näihin henkiinherämisiin.
Minä...
Mitä...
Miksi...
Tämä en ole minä.
Tämä olen minä, en Hari.
Entä sinä, ehkä sinäkin olet...?
-Hari, rauhoitu. -En ole Hari!
Hyvä on! Voi olla että ilmestyksesi on kidutusta minulle.
Tai sitten se on erityislahja Solarikselta.
Mutta sillä ei ole merkitystä, koska sinä olet minulle tärkein
Olet tärkeämpi, kuin mitkään tieteet tai luonnon lait.
-Muistutan häntä tosi paljon. -Ei, muistutit!
Nyt sinä olet oikea Hari, ei hän.
Sano, sano! Olenko inhottavaa kun olen sellainen?
Olenko inhottavaa?
-Olenko inhottava! -Ei, Hari, tämä ei ole totta!
-Valehtelet! -Rauhoitu nyt.
Valehtelet! Tiedän että sinua inhottaa!
Älä koske minuun.
Rakastan sinua!
Hari, mitä sinua vaivaa?
Ei mikään, ei mikään.
En lähde takaisin Maahan.
Eletään täällä yhdessä, Solariksella.
Minua pelottaa.
Minusta tuntuu, että valtameri aktivoituu.
Kiitos insefologrammallesi.
Tiesitkö, että sääliessämme sydän tyhjenee
Ehkä se on totta.
Kärsimyykset tuovat elämään synkkyyttä.
En usko siihen.
Se, mistä ei ole hyötyä elämässämme, tuhoaa sitä.
Ei, ei tuhoa, ei tietenkään.
Muistatko Tolstoita?
Ja hänen kärsimykset siitä, miten hän rakasti ihmisyyttä...
Hmm... siitä on jo niin paljon aikaa.
En enää muista, auta minua.
No se "rakastan sinua"?
Rakkaus on se tunne mitä tunnetaan, -
mutta ei pystytä selittämään. Tai pystytään selittämään ja ymmärtämään, -
mutta rakastetaan sitä, mitä voidaan menettää.
Itseään, naista, isänmaata.
Tähän päivään asti ihmiset eivät ole kykeneet rakastamaan.
Ymmärrätkö, Snaut, mistä puhun?
Meitähän on niin vähän, vain muutamaa miljardi, kourallinen
Ehkä olemme täällä sitä varten, -
että näkisimme ihmiset rakkauden kohteena?
Hänellä on varmaan kuumetta.
-Miten Giborjan kuoli? Et ole vieläkään kertonut minulle.
Kerron sitten vähän myöhemmin.
Ei hän pelkoon kuollut, hän kuoli häpeään.
Häpeä on sellainen tunne, joka pelastaa ihmiskunnan.
Äiti, minä...
-Olin kaksi tuntia myöhässä. -Tiedän.
Miten matka meni?
Ihan hyvin, olen vain vähän väsynyt.
Voi Luoja, kello on taas jäljessä.
Menen korjauttamaan sen.
Kuule, minua vähän hävettää, -
mutta en muista ollenkaan kasvojasi.
Näytät vähän kipeältä. Oletko onnellinen?
En kyllä sanoisi niin.
Todella surullista.
On hyvin yksinäinen olo tällä hetkellä.
Miksi piinaat meitä?
No, mitä sinä meistä odotat? Miksi et soittanut?
Elämäsi on kummallinen.
Olet huonosti hoidettu ja likainen.
Missä olet sotkenut itseäsi tuollaiseen kuntoon?
Mikä tämä on? Odota, tulen pian.
Äiti.
Hari?
No, miten menee? kaikki hyvin?
Missä on Hari?
-Mikä se on? -Ei ole enää Haria.
"Kris, anteeksi, kun jouduin valehtelemaan sinulle.
mutta se oli ainoa vaihtoehto.
Näin on parempi meille molemmille.
Olen itse pyytänyt sitä.
Älä syytä ketään. Hari"
Hän teki sen sinun takiasi.
Snaut, kuule.
Myöhemmin, Kris.
Miten se kaikki...
Negilaatio" vai? Liian valoisaa ja tuulista.
Niin, viime aikoina meillä meni huonosti Harin kanssa.
Kuule, Snaut, miksi Solaris koettelee meitä?
Minusta, olemme menettäneet avaruuden tajumme.
Muinaisille ihmisille avaruus oli satua.
He eivät olisi osannut edes kysyä, miksi ja minkä takia.
Muistatko esimerkiksi myytin Sisyphuksesta?
Niin muuten, sen jälkeen, kun lähetimme insefologrammisi, -
vieraita ei enään näkynyt.
Valtamereenkin on tullut jotain muutoksia.
Pinnalle on muodostunut saaria, -
Enisin yksi ja siten lisää vähitellen.
Yritätkö sanoa, että se ymmärsi meitä.
No, Aivan kaikea vielä, -
mutta toivoa on, vai mitä?
-Kuinka vanha olet? -Viisikymmentäkaksi, kuinka niin?
Kuinka kauan olet ollut täällä?
-Etkö nähnyt papereitani? -Näin.
Ja näiden kaikkien vuosien jälkeen, mitä olet täällä asunut
pystytkö kuvitelemaan asuvasi Maassa?
Tykkäät kysyä vaikeita.
Seuraavaksi varmaan kysyt elämäntarkoituksesta?
Älä ole ironinen. Se on peruskysymys.
Onnellinen ihminen yleensä.
En ajattele elämäntarkoitusta koskevia kysymyksiä.
Sellaista kuuluu miettiä elämän lopussa.
Ja koska se loppu tulee?
Eihän me sitä tiedä. Sen takia meillä onkin kiire.
Älä sinä kiirehdi. Onnellisimmat ovat ne, -
jotka eivät koskaan ole miettinyt näitä kysymyksiä.
Kysymys kertoo, että haluaa tietää.
Kun halutaan säilyttää yksinkertaisia totuuksia, tarvitaan arvoituksia.
Onnellisuuden, kuoleman ja rakkauden arvoituksia.
Ehkä oletkin oikeassa, mutta koita olla miettimättä sitä kaikkea.
Sen ajatteleminen on melkein sama, kuin tietäisi päivän jolloin kuolee.
Jos et tiedä sitä päivää, olet meikein kuin kuolematon.
No hyvä on. Joka tapauksessa tehtäväni on suoritettu
Mutta mitä tämän jälkeen? Palaanko takaisin Maahan?
Vähitelleen elämä normalisoituu.
Tulee uusia kiinnoskuksia, tuttavia.
Mutta en pysty avautumaan heille kokonaan. En koskaan
Ja toisalta pystynkö kieltäytymään -
tästä mahdollisuudesta, saada yhteys valtamereen?
Sitä on kuitenkin yritetty kymmeniä vuosia.
Jäänkö tänne näiden tavaroiden kanssa, -
joihin koskimme ja jotka muistavat vieläkin hengityksemme?
Minkä takia jäisin? Toivosta, että Hari palaisi?
Mutta minulla ei ole sitä toivoa.
Ainoa vaihtoehtoni on odottaa.
Odottaa mitä? En tiedä. Ehkä uusia ihmeitä.
-Et kai ole väsynyt? -En, en ole.
Voin mainiosti
Kuule, Kris, sinun on aika palata Maahan.
Oletko sitä mieltä?
Loppu