- Dnes se tu narodí děťátko. - Narodí se ve vichřici.
Mrňavé a škaredé, mrňavé a škaredé . . .
Chce se mu spát, ale nemůže.
Žaludek se mu svírá.
A je zima v jeho domě.
-Je teď správný čas ke zpěvu, Lovis? -Bude to tak snažší.
A myslím, že dítě pak bude veselejší.
Vlku, Vlku, nechoď sem!
Nikdy nedostaneš mé dítě!
Zmlkněte divoké harpie, neslyším svůj zpěv!
Leťte pryč potvory! Dnes v noci čekéme dítě!
Rozumíte?!
Dnes v noci se nám to narodí!
-Bude to už brzy? -Trpělivost, Noddle - Pete
Tohle loupežnické dítě bude asi náš další šéf. Rozumíš tomu, hlupáku?
Bude to hodně zvláštní, malé dítě tady s námi na hradě.
A s Matisem jako otcem. Ubožátko!
Matis je nejsilnější z loupežníků v celém okolí.
-Kdo by si přál lepšího otce? -Není on jako otec nás všech?
Dokonce i tvůj, Lillklippen, i když jsi jen obyčejný darebák.
Ale stejně je to blázen, náš Matis.
Už se narodilo!
Slyšeli jste mě? Já mám dítě!
-A co je to? -Loupežnická holka!!
Tady je,
Jestli chcete vidět nejkrásnější dítě, které se narodilo na tomto loupežnickém hradě.
Jak je krásná.
- Takový malý cosi. - Podívej jak je rozkošná!
- Vypadá úplně jak její otec. - Nemyslíš, Sturkasi.
-Jak se bude jmenovat? -Ronja, o tom jsem rozhodla už dávno.
-Ale kdyby to byl kluk? -Když jsem rozhodla, že to bude Ronja...
... tak to bude Ronja.
- Držíš mě za mou loupežnickou ruku, maličká.
- Nerozumíš tomu, ale porozumíš. - Můžu si ji chvilku pochovat?
Tady je tvůl budoucí šéf. Neupusť ji !
Je lehoučká jak pápěří.
Jak dlouho jsme na tebe čekali, naše malá? A kolik tvůj táta vypil piv než se dočkal!
-Nooo... -Opatrně, Labbas.
Nebo z tebe udělám dva! Labbasi.
To Borku zabije.
Teď může jen sedět a skřípat zubama závistí.
Matisův rod žije dál, zatímco Borkův pomalu vymírá.
-Dítě je víc než dokáže udělat. -Pravděpodobně neví jak na to!
Matisův hrad se rozpadl na dva!
Tvůj život má podivný začátek, Ronjo.
Ronja, náš hrad bude krásné místo pro tebe.
Nemyslíš?
Slyšel si to? Odpověděla mi! Ona už umí mluvit!
Už teď, Matis, ty jsi ale touba!
Ty jsi ale touba!?
Je to od tebe moc pěkné, že pomáháš mámě, Ronjo.
A co ty , malý Matisi. Nepomůžeš taky?
Lovis, nemůžeme ji už držet doma.
Musíme jí dovolit volně jít kam se jí zachce, ať se učí jak žít mém lese.
Takže jsi se konečně rozhodl. Já jsem jí to chtěla dovolit už před rokem.
-Je to nebezpečné. Máme jen jedno dítě. -Bude se muset učít žít s nebezpečím.
Ano, je to víc co se musí naučit. Chci nějaké nebezpečí!
Chci nebezpečí!
Už brzy tě budu mít!
Zítra přijdu!
Táhni, Knotas!
Běž.
Dávej pozor na harpie, šedé skřítky a Borkovy loupežníky.
Jak poznám, který je který?
-Brzo budeš vědět. -Dobře.
-Dávej pozor, ať se neztratíš. -Co mám dělat, když se ztratím?
Najdi cestu domů. Dávej pozor ať nespadneš do řeky.
-Co mám dělat, když tam spadnu? -Plav!
A dávej pozor, na propast, ať do ní nespadneš!
-Co mám dělat, když do ní spadnu? -To už pak neuděláš nikdy nic!
Lepší je dát pozor a nespadnout tam. Ještě něco?
Jo. Ale to se naučíš. Tak už běž.
A nechoď do vlčí soutězky, padá tam kamení!
Podívejme se, jestli budeme mít dnes štěstí.
Zůstaň tady a ochraňuj Lovis, Skalle-Per.
- Udělej to? - Ochraňovat Lovis?
V případě, že se něco stane, vždyť je tu plno loupežníků.
Když někdo ublíží Levis...
- pak bude asi nejlepší ochraňovat lopežníky.
To si dokážu představit, jako že je voda na zemi.
Stráže! Stráže!
Madam.
Děkujeme šlechetná dívko, že jsi byla tak hodná na pár chudých loupežníků.
Tak jedem, hejbněte se.
Dostaneme vás!
Co?! Co tady děláte, vy bastardi?! Běžte si do svýho lesa!
Můžeme jezdit, kde se nám zachce. Měl bych tě poučit.
Vypadáš bledě. Královské stráže musí mít strach, když tě vidí!
Buď zticha, Matis! A neublížím ti.
Já ti ukážu, kdo komu ublíží!
-Podívejte! Kolik toho nakrad. -Všivák!
Stůj a já ti ukážu!
Co chcete?!
Běžte pryč! Nechte mě být!
Ne, nechoďte sem!
Nešahejte na mě! Běžte ode mě pryč, běžte pryč!
-K čertu, rychle šedí skřítkové!! -Matis...
Běžte do pekla, než vás všechny pozabíjím.
-Ronjo. -Matis...
Ronjo, teď už víš co jsou šedí skřítkové zač?
-Teď už víš co jsou zač. -Ale nevíš jak s nimi zacházet.
Jsou nebezpeční, jen když se jich začneš bát.
Nesmíš jim ukázat strach.
Knotasi, trošku ti přidám, jsi jen samá kost a kůže.
Slyšel jsem, že jsi potkal Borku.
Jo, kdyby jen nebyl takový bastard. Je mi ho skoro líto.
- Královské hlídky teď po něm hodně jdou. - Borkův les je jich plný.
Díky bohu za tento hrad. Aspoň tady jsme v bezpečí...
- Jako liška v noře - A orel v hnízdě.
To přece obyčejně říkáváš, Matis?
Moje srdce je pyšné a šťastné, kam že to jdeš?
Jdu se podívat k řece na vodopády.
- Co tam budeš dělat? - Nevím, snad tam bude něco zajímavého.
- Ahoj malá! - Nejsi trochu mokrá?.
Už jsem viděla všechno, kromě pádu do propasti.
Půjdu si to vyzkoušet, hned jak budu suchá.
Jsi tak moudré a poslušné dítě.
Já vím kdo jsi. Jsi ta loupežnická dcerka která běhá divoce po lese.
-A kdo jsi ty? -Birk, Borkův syn - a žiju tady.
Přijeli jsme dnes v noci. Borka, Undis a já. A našich dvanáct loupežníků.
- Je severní hrad plný takových všiváků?! - Ne, najdeš tady jen poctivý Borkovy loupežníky .
Ale tam, kde žiješ ty jsou zdi plné smradlavých psů.
- Jak jsem řek. - Počkej, až se o vás Matis dozví.
Tvý loupežníci budou pryč, než se naděješ.
-To si myslíš... -Jdi do peklal!
Pojď sem a zlomím ti nos!
Pojď za mnou, jestli chceš.
Není to s tebou tak beznadějný.
-Drž se! -Tady se ani nic jiného ani dělat nedá!
Tady máš! Zační lézt, až začnu křičet.
Tak můžeš!
- Dobře, dobře, tak tady ležíš.. - Jdi pryč! Dej mi moje lanko!
Měl bych ti být zavázaný, že jsi mě zachránila.
-Ne, nejsi. Vypadni! -Už to víckrát nedělej!
Ale bylo to od tebe hezké, že jsi mi zachránila život.
- Jestě se uvidíme. - Doufám, že zase spadneš ty blbečku.
Zasloužil by sis to!
Lžeš, Ronjo! Borka nemá syna!
- Ano má! - Taky jsem to slyšel.
Undis měla dítě, ten stejný den, kdy byla ta bouře.
Proč mi to nikdo neřek?! Co dalšího mi nikdo neřek?!
To jsi celý ty...musíš takle plýtvat! Buď si jistý, tohle si po sobě uklidíš!
V bezpečí jak liška v noře. A orel na vrcholku hory...!
-Jak jsem si myslel! -Dost!
Když dostaneš blechy, tak začni jednat. A nedupej všude okolo.
To tvý starosti nevyřeší.
Trošku bláta vyčistí tvoje střeva. Jez, Matis.
Nebuď smutný. Vše co musíš udělat je, jen dostat je pryč.
-To se lehce říká, ale hůř dělá. -Ale jakto, že jsi jim dovolil dostat se až sem?!
Vy líný kůže! Jakto, že jste nehlídali vlčí soutězku, ve dne v noci jak jsem nařídil?!
Myslíš, že tudy mohli projít, až nahoru a říct:
"Stěhujeme se na Matisův hrad."
- A odkud tedy přišli? -Od severu samozřejmě.
Zůstaň tady.
Kde jsi, Borko!
- Ty ďábelská ženská! - Já myslela, že máš žízeň, Matis.
Co to je za druh myši ten její manžel, že ani nedokáže kontrolovat svou ženu?
Pojď sem jestli se odvážíš, Borko!
Copak, nudíš se beze mě?
Ty pse zloďějská! Tady bude ještě hodně zábavy!
Jíš taky zbytky, jako ostatní svině?!
Drž hubu ženská!
Nemohu žít už ve svém lese. Královské hlídky tam jsou dotěrné jak mouchy.
Muž který se nastěhuje do cizího domu a ani se nezeptá nemá důstojnost!!
Blbej loupežníku! Ty se ptáš o dolvolení, když si něco bereš?!
Co tím myslí? Matis by si nikdy nic nevzal bez dovolení, že...?!
Ermh...možná...
Kočka snědla tvůj jazyk, že mlčíš Matis?!
Umlč ho!
- Spěcháš dcero loupežníka?r? - To není tvoje věc.
- Jak chceš dcero loupežníka? - Nech mě v mém bažantovém lese a jdi pryč.
Tvý bažanti, tvůj les...?! Bažanti nejsou ničí a žijí si svůj život v bažantím lese.
To jsou taky lišky, sovy a další lesy.
a lesní hrdličky, jestřáby a kukaččin les
a šedí skřítkové, trolové a les harpií.
a hadi, myši a pavoučí les!
a jelen, divoký kůň, los a vlčí les!
- Já znám vše v tomle lese. - A les zná zase mě..
Jestli chceš tohle tvrdit tak si to nech pro sebe, jsi jen trochu blbější, než jsem si myslel.
Nevadí mi se dělit o les s bažanty, sovy a pavouky.
Ale vadí mi dělit se o něj s tebou.
Ronjo!
Ronjo, stůj!
Ronjo!
Ronjo, ta mlha mě děsí.
Nebojíš se, že nenajdeš cestu domů? To by jsi tu musel žít navěky s bažanty a pavouky.
Máš srdce z kamene dcero loupežníka, ale cestu znáš líp než já.
Jdi dál ode mě. Tady, vem si to, ale zůstaneš na délku lana za mnou.
Jak si přeješ dcero loupežníka.
Ne, Ronjo! Stůj! To je hlas podsvětí!
Ano, už jdu.....
Ronjo! Stůj!
Ronjo, stůj!
- Ano, už jdu .... -Stůj!
Už jdu ....
Ne, Ronjo! Jestli podlehneš vábení podsvětí, jsi ztracená!
- Jdi ode mě dál! - Chceš žít navěky v podsvětí?
- Kousla tě někdy liška? - Nikdy, proč myslíš. Najdu si cestu domů sám.
Nejsi moc chytrý, ty malej všiváku! Jdi si třeba do pekla!
Strávila jsi tolik času v lese, aby jsi se nám nezměnila v lesního skřítka..
A kde jsi byl, Fjosok? Jak můžeš najít tolik věcí každý den?
Jo, jo, je to divný. Já vím.
Budeš muset být mazaný jako liška, jestli chceš odtud dostat Borku..
Být mazaný jako liška, to nejsou zrovna mé silné stránky.
Jak bylo v lese Ronjo?
Já...Já nevzpomínám si.
- Myslím, byla mlha a .... - Buď si jistá, že byla, těžko jsme hledali cestu domů..
Matis, co tím Borka myslel? Co jsi vzal bez dovolení?
Tak dobrá...
Jsi nevinný dítě, proto jsem ti ještě nic neřekl.
-No, a my jsme ti nesměli říct taky vůbec nic. - Ale teď už je ten čas. Vysvětli jí to..
Ne, já chci slyšet tebe jak Ronji vysvětluješ, co to je být loupežníkem .
Dobře..Nejsem si jistý jak tomu.... víš....co říct.
No jo , musím já. Loupežník si bere vše, co jen unese, od ostatních.
- A to je nenaštve? - Ale jo, jsou naštvaní, někteří dokonce pláčou.
Dědku, jdi spát!
Ronjo, musíš rozumět. Jednou ti to tu bude všechno patřit a budeš tu šéfem.
Já...?! Nikdy! Ne, když lidé jsou pak naštvaní a pláčou!
Ale pořád tě mám ráda, Matis.
Uvidíme se, Ronjo...
Já jen beru bohatým a dávám chudým.
To je pravda, dal jsi pytel mouky do toho starého okna. Tam kde mají osm dětí.
Opravdu. To je pravda!
Máš opravdu dobrou paměť. To muselo být aspoň před deseti lety.
Dáváme chudým každý desátý rok.
Jdi spát! Nebo tě tam odnesu!
Myslím že se chystá vychřice. Cítím to v kostech.
Vlk vyje nočním lesem.
Vyje z hladu a smutku
Ale já mu dám prasečí ocásek.
Stvořený pro vlčí žaludek.
Vlku, vlku, nechoď k nám.
Ty se nikdy nedoktneš mého dítěte.
Dobře, dobře, Fjosok.
Jestli je tvoje největší přání v životě odhazovat sníh...
Můžu ti slíbit nádhernou zimu.
pročpak...
Moje noha je tam zaklíněná!
-'próooč'... -'pročpak', 'pročpak'...
'pročpak' nám to dělá....?
'pročpak' nám to dělá.....? Ničí náši střechu !
- Je zaklíněná ve střeše. - Nechtěla jsem. Pomožte mě!
'pročpak nám to dělá....? Ničí náši střechu .... 'pročpak'....?
-Pomož mi, pojď sem. -'pročpak', 'pročpak'?
'pročpak' nám to dělá.....? Píchla mě do břicha! ''proooočpak'....?
'pročpak nám to dělá....? -Jdi pryč!
-Oh, stmívá se..... - 'pročpak'...
Nechoď pryč. Pomoc!
- Náš malý chlapeček. - Houpe se na velké noze.
-Je zaklíněná ve střeše -Náš chlapečku.
Dobrá kolébka....
-Ale kolébka, podívej. -Teď se ale rozhoupala.
-Pomož mi, pojď sem. -'pročpak', 'pročpak'?
Pomooc!
-Křičí a huláká - pročpak......? - Strašný hluk, 'pročpak'........?
- Přišla čepice.. - Zatočila doprava, 'pročpak'....?
- 'pročpak' zatočila doprava, ...? - 'pročpak' nám to dělá.....?
-'pročpak ' to udělala... -pročpak tolik křičí...?
Pomoc!
A-ha! Nádherné lidské mládě!
Nádherné malinké mládě!
Leží tady a odpočívá!
Musím zaletět pro sestřičky !
Pak už nikdy nebude odpočívat!
Ronjo, ty nejdeš domů?
-Dovol pomůžu ti. Chytni se mě. -Nikdy mě už neopouštěj!
Rád bych, alé můžu k tobě jen na délků lana. Tak ukaž pomůžu ti.
'pročpak', 'pročpak'...?
Opatrně s naším chlapečkem!
Má sníh ve tváři a probouzí se. 'pročpak'......?
'pročpak' to dělá...........? -Nádherný chlapeček.
Je zaklíněná ve střeše. 'pročpak' ....?
Teď už musí jít na náš hrad, nedívej se nesmíš znát cestu.
- Birku, přeji si aby jsi byl můj bratr. -Tak to budu tvůj bratr, dcero loupežníka..
Ráda bych, ale budeš mi říkat jen, Ronjo.
Ronja, má sestra...
- Jak bylo dnes v lese? - Moc hezky.
Je to ale zábava, že?
Vlčí soutězka je zasypána sněhem, nikdo se nedostane ven a nikdo dovnitř, až do jara.
Až do jara...?! Jak uvidím...
- Jak se dostanu do lesa? - Nikdo se nedostane do lesa, až do jara.
Jaká to mizérie. Dvanáct zmrzlých loupežníků a navíc ještě Matis..
Musime si hlavně udržet náš smysl pro humor.
Já vidím šéfa, to malý smradlavý hovno.
Co on jen může dokázat?
Skoro nic, vůbec nic.
...jeho jméno je Borka.
Já vidím muže tak urostlého a silného, že se mu nikdo nemůže rovnat.
Je to ten nejlepší šéf.
...jeho jméno je Matis
Ten šéf je čím dál větší a větší, čím víc piv vypije.
Co když se jednoho dne tak nafoukne ....
...zvětší se a vybouchne.
- Kam jdeš? - Jdu dolů do sklepa pro pivo.
Půjdeš se mnou?
Pojď se podívat, Ronjo...
Ta samá vichřice jak sem ti říkal, tu noc co ses narodila.
Tak teď přesně nad námi je ta propast.
Co je za tím kamením?
Borka, ta liška, pravděpodobně skladuje své pivo tam někde.
- Jestli vůbec nějaké má. - To je hodně kamení.
Pelje, Knotas, Jutis, Tjegge, Fjosok!
- Jděte ven odhrnovat sníh! - Já odhrnoval sníh včera, ještě teď mě bolí záda.
Sturkas, vemTurreho a jděte nanosit vodu a dřevo na oheň.
-Já mám jen jedno oko, a mám nosit dřevo? -a taky vodu?
Jste líní jak dobytek, jen byste se bili a loupili !
Do práce a všichni!
-Birku! Jsi to ty?! -Ronjo!
- Nezapomněls, že jsi můj bratr? - Nezapomněl sestřičko.
- Jsou tvoje oči pořád stejně černé? - Pojď se podívat jestli se nebojíš.
Jsou pořád stejně černé, jsi jen trošku hubenější.
Zato ty jsi hrozně pobledlý, samá kost a kůže.
To je protože, už nemáme skoro co jíst.
- Tam u vás nemáte jídlo? - Pěkně dlouho jsem se pořádně nenajed.
- Jídlo, jestli máš hlad. -Ah!
-Au, moje záda. -To je dobrota! K čertu s hladem.
Ticho, někdo jde.
- U všech harpií, co tady děláš? - Neupíjíš piva, to jsem si teď jistá.
- Jeden by mohl odklízet sníh pořád. - Dobře schovávám se tady.
Lovis začala bojovat proti vším a začala jarní úklid a všechny nás chce umýt.
Všichni ven!.
Ty taky, Matis!
To ti jen prospěje.
-Au! Vytrháváš mi vlasy! -Nesmysl! Netrhej sebou!
Skalle-Per, jakto že se nejdeš zbavit svýho smradu ven s ostatními?
Ne, brzo zemmřu a nic s tím nenadělám. Tak jsem se rozhodl zemřít společně se svou špínou.
Umíráš?! Ta na to zapomeň! Nebudu tady přece žít bez tebe, ty starý kozle.
Uvidíme, mladíku.
Viděl jsem šéfa jak nosí šaty.
ta harpie!
Když lidé umrzají k smrti, ona stojí u ...
....bez legrace
- Našel jsem šaty, ale zbyly už jen pro ženský. - Tyto jsou ušity přímo pro pro tebe, Knotas.
Au! Budu už brzo odvšivený?
Už brzo, ráda se dotýkám tvých vlasů.
- Jsou tak hebké. - Tak jako ty tvoje.
- Už musím jít. - Musíme se setkávat jen v tajnosti.
Strašně nerad něco tajím, ale bez našich schůzek bych asi nepřežil zimu.
Kolikrát ještě plánuješ mi zachránit život sestřičko?
Tolikrát kolikrát jsi ho zachránil ty mě. Myslím, že bez sebe už nemůžeme žít.
Brzo přijde jaro! A budeme se vídat v lese.
Teď mu to ukážeme! Hoj, hoj, moji loupežníci!
Dáme teď Borkovi a těm jeho všivým psům co si zaslouží.
-...dokud poslední z nich nepadne na hubu! -Sedni!
Musíte se oba tolik nenávidět?
Zeptej se Borky co dělá na mém hradě. Ale teď už odjíždí!
To se teď budete bít, dokud nebudete všichni mrtví?
-To ditě je chytřejší než ty, Mattis. -Dobře, vymyslíš něco lepšího.
Borka bude brzo historie!
- Musím jít do lesa. - Dobře jdi se proběhnout.
Ronjo, jestli se ti něco stane tak to nepřežiju!
Birku, kde jsi?
Birku!
- Konečně! Čekal jsem hrozně dlouho. - Máš hlad?
- Ale už je jaro, Ronjo.
- Mám už teď taky lano. - Pořád cítím zimu jak mě ovívá.
Brzo budu tak lehká, že budu moct létat.
To byl můj jarní pokřik. Kdybych se na jaře nevykřičela, asi bych vybuchla radostí.
Já chci tady jen ležet a užívat si jara.
Jsem tu ráda s tebou, Birku, Borkův synu. Podívej!
Támhle jde moje čepice.
- Přišel jsi mi poděkovat, že jsem ti ji půjčila? -Pročpak...?????
Pročpak to dělá . . .????
Pojď, Borko!
Ty počůranej mravenče!
Ty žlutý břicho! Pojď dolů jestli se nebojíš!
A jaro máme pokažený, díky našim otcům!
Tolik nenávisti je mezi nimi..
- Chci už jít domů. - Musíme se teď rozdělit.
Nikdo nás nesmí vidět spolu.
Odporný Borka!
Ronjo, mělas pravdu! Ani nebylo nutné krveprolití.
Teď půjde Bora do pekla, hned ráno se vydá na cestu.
Pojď se podívat támhle.
Podívej koho jsme chytili.
Ty zvíře! Jak to můžeš udělat!
Co nemám dělat?
Okrádej jestli musíš, peníze a věci. Ale neunášej lidi!
- Nechci být tvoje dcera, jestli to budeš dělat. - O čem to mluvíš?
Chytl jsem harpii, veš. A teď chci uklidit svůj hrad.
Pak mužeš být moje dcera nebo ne, jak si budeš přát.
Hlupáku! Hlupáku!
Takhle se svým otcem mluvit nebudeš.
Fjosok, k propasti a doruč zprávu Borkovi -
- řekni mu, že s ním chci ráno mluvit, hned za svítání.
- Nedotýkej se té harpie! - Ta rána potřebuje vyčistit.
Běžte pryč, všichni chlapi! Ztraďte se!
Neumíte nic, jenom ubližovat druhým!
Slyšel jsi, Matis? Vypadni!
Hlupáku, Matisi!
Matis, ty zavšivený pse, ty bastarde!
Vylez, ať ti můžu naplivat do tváře!
Ať ti harpie vyklove obě oči, ty zloději dětí!
Ty zlomyslný eunuchu!
Udělej si svého syna, místo mého. Tohoto jsem porodila Borkovi!
- Nemůžeš zklidnit svou ženu? - Ah Matis, ty hlupáku...
Vyhrál jsi, Matis.
Unést mi syna, aby jsi nás donutil odejít. Jak jsi klesl.
Chci vědět, kdy se chystáš odejít.
Když mi vrátíš syna -
- odejdem ještě před koncem léta.
Tak to ti ho vrátím, ještě před koncem léta.
To ho chceš věznit?
Bude čekat tady ve věži, nevadí že nemá střechu?
Snad nebude moc deštivé léto.
Teď plač! Měla by si plakat za svého otce, takovou bestii.
Teď, Matis...
Na téhle straně hradu máme taky vězení. Můžu teď dostat svého syna zpět?
-Určitě. -Vyměníme si je zároveň.
Rozumíš tomu. Prašivej pse!
- Nemám dítě. - Co to je zas za všivárnu?
Tady je tvůj syn. Ale dceru mi vracet nemusíš.
Já už žádnou nemám.
Ale já mám. A chci ji zpět hned teď.
I když se její otec zbláznil.
Tak co jdete? - Ukončeme to!
- Co spolu vy dva máte? - Je to moje sestra.
Dobře, uvidíme za několik let.
Nešahej ne mě!
Birku!
-Ronjo. -Nemluv se mnou.
- Jsem moc ráda, že jsi to přežila ... - Nemluv se mnou!
Vlk vyje nočním lesem. Chce, ale nemůže spát.
Birku! Birku! Kde jsi?
Birku!
- Huláká a řve po lese, pročpak? - Huláká a řve, pročpak???
-Birku! -Huláká a řve pocelém lese.
- Birku! - Pročpak tak huláká???
Pročpak tak huláká???
Už takhle křičí tři dny, pročpak ???
Protože mě chybí. Rozumíte skřítkové?
-Ronjo! -Birku!
A teď hulákají oba. Pročpak?????
- Stěhuju se do lesa. - Ale, proč?
pročpak??
Nemůžu už poslouchat to nadávání a poučování.
Tak to taky opustím Matisův hrad.
Narodil jsem se v jeskyni, takže můžu žít v medvědí jeskyni. Zvládneš to taky?
S tebou můžu žít kdekoli. Odejdu dnes v noci.
Budu tu na tebe čekat.
Dost už dost!
Už mě to unavuje.
Matis mě ležel v posteli a koukal do zdi celé tři dny.
Vůbec nic neříká a taky nic nejí.
Sedni a jez. Nevidíš, že všichni na tebe čekají.
Všichni jste se zbláznili, vy šaškové!
Sbohem, Lovis.
Možná se ještě uvidíme, možná ne.
Promiň, ale musím odejít.
Běžte pryč šedí skřítkové!
-Birku, kde jsi? -Ronjo, čekal jsem na tebe tak dlouho.
To je pro tebe.
- jez, a pak mi zazpívej vlčí píseň. - To znamená, že už chceš spát?
Celý den jsem uklízel po medvědovi, přečkal tady celou zimu.
- Taky jsem nanosil dřevo. - Kde je oheň tam je domov.
Ano, tohle je náš domov.
Vlk vyje nočním lesem. Chce, ale nemůže spát.
Ale já můžu!
Hlad mu svírá žaludek a je zima v jeho domě.
To vždy zpívá Lovis.
Matis...
Nermám dítě!
Já nemám dítě.
Nemám dítě.
Nemám dítě!
Já nemám dítě!
- Jsem zmrzlý. - Je tu větší zima, tady dole.
Rozdělejme oheň!
To je opravdu poslední mléko? Teď už máme jen studenou vodu..
Aspoň nebudeme tlustí.
Zakryj si uši, přichází můj jarní pokřik.
Vydíš! Jaro přišlo, když jsem ho zavolala.
- Přemýšlel jsem, že zajdu pro čerstvou vodu. - Přemýšlením ji sem nedoneseš.
Něco tu moc pěkně voní. Už to bude?
- Teď máme jídlo na několik dní. - A losos je moc dobrý.
- Co se stalo? - Sekl jsem se do nohy.
- Nechám to krvácet, tak dlouho, jak se tomu bude chtít . - Lovis dává na zranění lišejník.
Jdu nějaký najít. Kdo ví, kdy si zase ublížíš?
Zase neseš lososa! Ach jo, to nebudeme jíst nic jiného.
Přesně tak, je to jídlo.
Lišejník je suchý. Teď se můžeš zase seknout .
- Podej mi nůž. - Nůž? Ty ho máš.
- Ne, ty ho máš. - Já nemám nůž!
- Co jsi s ním udělala? - Ty jsi ho měl naposled.
Myslel jsem, že jsem ti vysvětlil, že bez nože v lese nemůžeme přežít.
Jsi to ale kus hovna, svádět vinu na ostatní.
Loupežníkova dcero! Jak s tebou mám takto žít.
Dobře, když nechceš, Borkův loupežniku. Žij si s nožem, jestli si ho dokážeš najít!
Do pekla s ní!
Nůž? Ale to pak...
Ah ne...
-Ronjo! -Pročpak pročpak...
- Nechám ji v lese, nebudu se o ni bát. - Pročpak, pročpak?
- Dřív nebo později přijde. - Dřív nebo později příjdu?
Nechám ji...
" Je už hodně pozdě. Musí už brzo přijít."
Já musím brzo přijít? Pročpak, pročpak?
Ronjo! Ronjo!
Asi se už vrátila zpět na Matisův hrad.
Jsi zraněný! Kdo ti to udělal?
Birku! Birku!
Birku! Viděl jsi medvěda?
On zabil její hříbě.
-To se v lese stává, takové věci. - Ale já nechci!
Rychle - běž pro lišejník, nebo nám tady vykrvácí.
Neboj, pomůžeme ti.
Už je to všechno..
Pročpak pročpak... Pročpak to děláte?
- Mohla by vykrvácet. - Co s jejím hříbětem?
- Už mu nikdo nepomůže! - My víme.
- To bylo špatné, že se nám ztratil nůž. - Dobrý je, že jsem ho znovu našel.
Ležel hned pod lišejníkem, zatímco jsme křičeli jeden na druhého.
- Věci se vždycky změní ve špatné úplně zbytečně. - To se nám už nesmí stát.
Pojď sem! Oni se vůbec nebojí.
Tvoje hříbátko mělo mít toto mléko, ale teď ho můžeš dát nám.
Může se nám hodit.
Pojďme se projet!
- Dívej, takhle to dělají. - Drobek v říji a Myšákovo dítě, to jsou pěkné jména.
Dáme jim naše lanka do huby.
- Podívej, už skoro nemá mléko. - Brzo nebudeme mít mléko ani chleba.
- Děkujeme, Lia. - Neboj, příští léto budeš mít další hříbě.
Divocí koně mají krásný život, dokonce i v zimě.
- Teď je léto sestřičko. - Zima...
-Ronjo!
Lill-Klippen, jsi to ty! Vědět že jsi tady!
Máte tu moc hezký výhled. Vydíte na celý les i na řeku.
Nepřišel si kvůli krásnému výhledu, že?
Ne, Lovis mě poslala. Donesl jsem vám chleba.
Lovisin chleba... - Birku, podívej! Dostali jsme chleba.
Mmmh, voní hezky!
Lovis si myslí, že už asi nemáte chleba.
Ronjo...
Vrátíš se už brzy? Všichni na tebe čekají.
-Matis taky? -Ten neřád!
Ten neříká nic.
- Vyslovil aspoň jednou mé jméno? - Ne.
Nikdy se nevrátím! Aspoň tak dlouho dokud nebudu zase jeho dcera!
Řekni mu to.
Myslím, že ani Skalle-Per se neodváží mu to říct.
- Takže nejdeš zpět k tátovi. - Já nemám otce.
A můžu být i bez bratra.
Promiň, že jsem takový. Ale já vím o čem přemýšlíš.
Přežil jsem jedenáct zim, ale dvanáctá bude moje smrt.
Teď je léto.
Dej mi moje boty!
-Birku, harpie! -Do vody, Ronjo!
Kráá...! Teď tu poplave krev! Kráá..., kráá..., kráá...!
Teď tu poplave krev!
Kde jsou ty malý lidičkové? Kde jsou?
-Birku, kde jsi? -Tady. plav sem!
Kráá...! Teď tu poplave krev! Kráá..., kráá..., kráá...!
Kde jsou ti mrňaví lidičkové? Kde jsou?
Nikde je nevidím, nemůžu je najít. Kráá...!
- Myslela jsem, že jsi se utopil. - zatím ještě ne, ale brzo.
Slyšíš vodopád?
Pusťme tu břízu!
Lovis!
Mé dítě!
- Máš mokré vlasy. Byla jsi plavat? - Trošku jsme plavali, Birk a Já.
- Nepůjdeš přivítat mou mámu? - Nikdy nevítám nezvané hosty.
-Moje máma mě to naučila. -Škoda, že tě taky nenaučila jak se máš chovat!
Birk je......unavený.
- Ty víš proč jsem přišla. - Nedonesla jsi mi chleba, předpokládám?
- Můžeš mít chleba, když se vrátíš domů. - Nikdy se nevrátím domů.
- Tak to asi Matis skočí do propasti. - Ani si na mě nevzpomene.
Každou noc pláče ze spaní a volá tvé jméno.
Je to težký dívat se na někoho, kdo tak trpí.
- Pojď domů. - Já nemůžu..
- Dokud tě sám Matis o to nepožádá? - On to nikdy neudělá.
Jdi spát. Budu tu sedět do svítání. Pak půjdu domů.
Chci usínat ve tvém klíně. A zaspíváš mě vlčí píseň?
Vlk vyje do nočního lesa. On chce, ale nemůže spát.
Hlad svírá jeho žaludek.
A je zima v jeho domě.
Vlku, vlku, nechoď sem.
- Co je za problém, Birku? - Jsem smutný.
Chci prožít léto, bez poslíčků z Matisova hradu.
- Ty se vrátíš domů, když přijde zima. - A co ty? - Já zůstanu tady.
... a umrzneš tu?
Je mi to jedno, stejně nemůžu žít bez tebe.
Kdo říkal, že jdu zpět, do Matisova hradu?
Je to moje rozhodnutí, jestli se to má stát, tak se to stane.
Ale teď je léto, Ronjo.
Máme ale deštivý léto, že?
Méme ale větrný léto, že?
-To je chladný léto. -Nějak ti to nehoří!
- Donesu nějakou vodu. - Snad se mi to jednou podaří rozhořet.
Mé dítě, mé dítě...
Já mám dítě!
Jsem teď tvoje dítě? Skutečně jsem teď tvoje dítě?
Ano, vždycky jsi byla mé dítě.
Jak jsem pro tebe plakal.
Je to pravda, co mi Lovis řekla, že se vrátíš, když tě o to požádám?
Ronjo, pojď se mnou.
Dosud jsem tě o zo nežádal, ale teď tě prosím.
Ronjo, vrať se se mnou domů.
Birku Borkův synu, pojď sem!
- Co chceš? - Upřímně, chtěl bych ti napráskat.
Ale přijel jsem tě poprosit, vrať se s námi na můj hrad.
Nemysli si ani na vteřinu, že tě mám rád. Ale moje dcera má.
Říkáš Birku vrať se s námi domů na hrad?
- Musím mluvit s Birkem o samotě. - Ale pak půjdeme domů.
Snad si nemyslí, že budu otloukánek pro jeho loupežníky?
- To raději umrzneš v medvědí jeskyni? - Myslím že jo.
Někdo se musí starat o něčí život.
Když zůstaneš v medvědí jeskyni a promrháš svůj. A můj.
- Tvůj život? - Ano, jestli zůstáváš, zůstávám taky.
- Ať chceš nebo nechceš. - Nechci promrhat tvůj život, Ronjo.
Půjdu za tebou, kamkoli půjdeš, třeba i mezi Matisovi loupežníky.
-Ronjo! -Lill-Klippen!
Díky, že teď můžu vidět Ronju, kdykoli budu chtít.
Teď půjdu za Borkou.
Kdyby tvůj táta nabyl takový všivák, mohli bychom udělat to co Skalle-Per navrhoval.
- Co Skalle-Per navrhoval? - Má teď hodně šílených myšlenek.
- Vědět tak, že se nám vrátí v pořádku! - Nikdy jsem neviděl tak špinavé dítě.
Moje špindíra se vrátila domů.
Teď vám ukážu svůj šťastlivý prd.
Musím ji pořádně přivítat, když se nám vrátila.
- Ronjo? - Co se děje?
- Jen jsem se chtěl ujistit, že jsi tady. - Samozřejmě, že jsem, hlupáčku.
Borka a Undis byli moc rádi, že mě vidí. Nikdy jsem si nemyslel, že o mě mají starost.
Můžeš s nimi zůstat do jara. Pak se vrátíme zpět do medvědí jeskyně.
Pronásledijí nás hlídky. Schovejte se!
Aaaaaah! Počkej!
Brzo zničím každou mizernou hlídku, ve svém lese!
Jen se chvástáš. To by ti řekl každý.
Královské hlídky vyhrají, jestli neuděláš co jsem ti řekl.
Nechoď sem zase s tím šílenstvím, spojit se proti nim s Borkou.
Kdo bude šéf? Borka?
Ať rozhodne boj.
Určitě ten boj mezi vámi dvěma vyhraješ, ty blázne.
Mrzí mě, že jsi takový bastard..
Jinak bych tě udělal svým zástupcem už dávno.
A mrzí mě, že ti teď robiju hubu.
. . už teď vypadáš jak dvorní šašek.
Bude mě to bolet, jak tě teď trefím a Udin bude brečet, když se pak na tebe podívá.
Matis zůstává nejsilnější Loupežnický šéf, ve všech lesích a horách.
Borko, dál zůstaneš šéfem, nechci ti brát tvou čest, ale od teď v mém světě platí -
- to co řeknu já je zákon, rozumíš.
-Pojď sem. -Jak je, můj Matisi?
Malý Borko, dej si trochu piva.
Ne tudy. Tam jdeme, ...tudy.
- Vyhráli jsme! - Jdi a sedni si támhle.
Nechci aby ses cítil špatně, že jsi dnes prohrál, Borko.
Až budeme staří ty a já, tvůj syn to tady po nás převezme.
Ronja nechce. Když ona řekne ne, nikdo s tím nic nenadělá.
- Chce být Bika lopežnickým šéfem? - On chce.
Já Birk, Borkův syn přísahám, že nikdy nebudu šéfem loupežníků, dokud budu živ.
S dětmi jsme to teda moc nevyhráli. Teď se s tím budeme must naučit žít.
-To není snadné. -Na zdraví.
-Pojď sem, pojď se na něco podívat. -Pojď.
Já ne!
Satan!
Lovis, vstávej! Všechno mě bolí.
Může mě utěšit jen to, že se Borka svíjí v ještě větších bolestech.
Undis! Zahnali jsme hlídky.
Matis není tak hloupý jak vypadá.
Fjosok! Vem to.
A teď to zaslouženě oslavíme.
Skalle-Per, Zahnali jsme hlídky a úplně snadno. Borka není tak hloupý jak vypadá.
Zkus aspoň polévku. Ta tě zahřeje.
- Pořád ti není dobře? - Ne.
Mohl bych lhát a jen koukat. Zůstanu tady ležet dokud se nedočkám.
- A na co čekáš? - Můžeš hádat.
- Co s ním je? - Je už starý.
To chceš říci, že umírá?
- Dobře, s tím nesouhlasím! - Můžeš rozhodovat o spoustě věcí, ale o tomhle ne.
Ronjo...
Udělalo mi velkou radost, že ani ty ani Birk, nechcete být loupežníky.
Dříve to bylo jiné, ale teď tě za to můžou pověsit.
Lidé křičí a pláčou, když jim vezmeš jejich věci. Nemohla bych to dělat.
Já, vím
Pomatuješ, jak jsem ti vykládal o malým šedým skřítkovi?
Ten co jsi ho zachránil?
Za to mi dal... Podívej, přichází, Matis!
Vypadáš vyčerpaně a tvoje oči jsou červené. Jak se cítíš?
Uzdravíš se.
-Skalle-Per potřebuje odpočívat. -Nejdřív chci slyšet konec toho příběhu.
Znáš malý potůček...
- Najdeš teď cestu. - Ano najdu to.
Ale musíš počkat do jara.
-Nemačkej mě. -Když je mi taková zima.
A ty tak hřeješ, že ti krev v žilách musí vařit .
Pojď blíž, já tě zahřeju, střařečku.
On umřel! Je mrtvý...
Ještě ne! Mám slušné vychování, ještě jsem se nerozloučil?
Ale teď, drazí přátelé vás musím všechny opustit.
Umírám.
Teď je dočista mrtvý.
Vždycky tady byl! A najednou tu není a nebude.
Nikdo nežije věčně. Rodíme se a umíráme.
Proč tolik vyvádíš?
Chybí mi! Strašně mi chybí, až mě to bolí!
Můžu tě obejmout?
Ano, prosím, obejmi mě. Ty taky, Ronjo.
-Birku? -Ano, co je to?
Je tam, celá hora ze stříbra, šedý skřítek ji ukázal Skalle-Perovi.
- Uvěřím až ji uvidím. - Dobře, co je teda toto?
Hrouda stříbra se může hodit. Ale k čemu nám bude v medvědí jeskyni?
- Nemůžeš jíst hroudu stříbra. - Máš pravdu.
Už jsi mluvila s Matisem, že se stěhujeme do medvědí jeskyně?
Ještě ne - Trochu se bojím.
- On se z toho zblázní. - Ale měla bys.
- Ty teď myslíš na to odejít. - Ano myslím.
Moje stará jeskyně! Když jsem byl mladý, prožil jsem tam každé léto.
Není lepší místo, kde se dá žít.
- Poslední rok jsou ty jablka nahnilá. - Ale ne všechny.
Běžte děti, když váš otec souhlasí. Ale budete mi chybět.
- Pomoc, naštval se. - Já nejsem naštvaný.
Každý si přece může, čas od času, házet věcmi o zeď a mít z toho radost?
Vrátíš se na podzim, jako obyčejně?
Budu dělat co normálně dělám, a budu dělat co normálně dělám.
Ale medvědí jeskyně je moje a přijdu vás občas pozdravit.
Ale bude to úleva, nevidět tu jeho kudrnatou hlavu každý den.
Každý si přece může, čas od času, vylít vodu na někoho a mít z toho radost?
- Nebo jsi něco říkal? - Pojď sem! Teď jsme jenom ty a já.
Ty a já!
Pročpak...?, Pročpak...?
Pročpak to končí?, Pročpak ...?
www.titulky.com