Jak to můžeš vědět?
Je opravdu jenom jedna?
Tolik písniček a já se cítím tak osamělá.
Kluci! Kluci.
Dejte si radši odchod.
A tak se jeho táta s mámou do sebe zamilovali.
Z písničky se zrodila láska,
a z lásky - vajíčko.
Memphisi?
-Tak co, povedlo se? -Jo. Jo.
Už je v bezpečí.
Drž ho pořádně.
Ó, uvnitř se něco pohnulo.
A jak bývá zvykem,
maminky odešly lovit ryby,
zatímco tatínci zůstali doma a hlídali vejce.
Zvládneš to, tatínku?
Ovšem, miláčku. Budeme tě tady na Konci světa očekávat.
Miluji tě víc a víc, pověz mi proč.
Ahoj, lásko.
Ahoj, Normo Jean. Nemusíš o nás mít strach.
Když všechny odejdou,
my zůstaneme.
Když slunce zmizí,
my zůstaneme!
Cítím se tak osamělý, miláčku, cítím se tak osamělý.
Dbejte svého poslání, bratři! Semkněte se!
Zahřejte vejce!
Semkněte se!
-Vzdorujeme mrazu. -Vzdorujeme mrazu.
Všichni se musíme postavit ledovému vichru,
jestli chceme přežít nekonečnou noc!
Pozvedněte svůj hlas, bratři!
Modlete se k Nejvyššímu Tučňákovi,
který nám do srdcí vkládá písně a do žaludků ryby.
Brouku, chce se mi tančit!
Ne, ne, ne.
Tučňák královský, bratři a sestry,
má poslání, které je ze všech to nejdůležitější.
-Nesmí nikdy, -To nic.
-ať se děje cokoli, -Nic se nestalo.
vejce upustit.
Neboj, to bude dobrý.
Z těch mnoha tisíců hlasů, které se tou dlouhou, zimní nocí ozývaly,
Memphis zpíval s největším nasazením,
aby se Země otočila a vysvitlo Slunce.
-Je to kluk! -Je to holka!
-Jak je roztomilá! -To je kus kluka!
-Pojď sem, drobečku. -Pojď k tatínkovi.
Synku, tatínek je na tebe tak pyšný.
To jsou všechno geny, jasný?
Memphisi?
Je všechno v pořádku?
No, těžko říct. Nic neslyším.
-Je prázdné? -Přestaň.
-Můžu si ho nechat? -Glórie.
Jen ji nech, Maurici.
To se někdy stává, Memphisi.
Jo.
Počkat, slyšíš?
Slyším tě, maličký.
Táta je tady, neboj se.
Už se klube, Maurici. Jo! Tady je.
Jedna nožička.
A tady je druhá!
Zvláštní.
Vrať se! Kam se ženeš, Mambo?
No tak, Glórie.
Jen ať mu tak klidně říká.
Malý Mambo.
-Mambo! Mambo! -Dobrý?
Studí. Studí.
Na to si zvykneš.
Pojď, synku. Pojď k tátovi.
-Co na něj říkáte? -Trochu se mu podlamují kolena.
-Je normální? -Nevím.
Co to děláš, chlapče?
Jsem šťastný, tati.
Co to děláš s nožkama?
Taky jsou šťastné.
-Radši toho nech, synku. -A proč?
-Tučňáci to nedělají, jasný? -Jasný.
Pojď ke mně. Zalez. Zahřej se.
Pozor na zobák. Zobák!
Zobák.
Tak jo, hodný kluk.
Kde jsou tak dlouho?
Modleme se, bratři, ať na nás Nejvyšší Tučňák nesešle hlad.
Proč, Noe? Copak jsme se svědomitě nestarali?
Až uvidíš mámu. . .
-Zůstanu stát na místě a ani se nehnu. -Správně.
Ale tati, jak poznám, která maminka je moje?
To poznáš.
Má chůzi ladnou a tvář usměvavou.
A když zpívá, chytí tě za srdce.
Počkat. Vidím je, vidím je!
Ano. Jasně!
Ženušky už jdou!
Počkej, Mambo, vrať se. Ne, Mambo, vrať se!
Mambo!
Michelle? Michelle?
-Roxano? -Michelle?
Alfie?
-Maurice! -Michelle!
Mami!
Je tak roztomilá.
S dovolením. Pardon. Pardon. Mambo!
Ach Mambo.
-Mami? -Mambo!
Mambo!
Mami? Mami?
-Mambo, tak kdepak jsi? -Mami?
Memphisi?
Mámo, mámo.
-Konečně. -Táto.
Tak kdepak ho máš?
No, víš, najdu ho.
-Ztratil jsi naše dítě? Memphisi! -Jen klid.
-Mami! Mami! -Stůj!
-Pojď k mámě. -Ne, počkej.
Mami, mami.
Co to dělá s těma nožkama?
Á, to nic není, jen tak dovádí. Z toho vyroste.
Mami!
Memphisi, je nádherný.
-To teda je. -Podívej.
Něco pro tebe mám.
Otevři pusu.
Tohle na tobě zbožňuju.
Dobré ráno, děti.
Dobré ráno, slečno Violo.
Děti,
dnes začneme s nejdůležitější látkou, kterou se jako tučňáčci
na základní škole budete učit.
Ví někdo, copak to je?
Nikdo? Nikdo?
Vážně? Seymoure?
-Lovení ryb? -Ne.
Mambo?
Že nemáme jíst žlutý sníh?
Ne, to není ono.
-Že zpíváme písničku. -Děkuji, Glórie. Ano, výborně.
Bez vlastní písničky nejsme praví tučňáci, co říkáte?
Ne.
Moji milí, ovšem já vás ji vlastně nenaučím.
Tuší někdo z vás proč?
Nemůžete nás ji naučit,
protože takovou písničku si musí najít každý tučňák sám.
Výtečně.
Je to hlas našeho srdce,
jací opravdu jsme.
Ano, děkuji, Glórie. Výtečně, děkuji.
Takže, teď se všichni hezky utišíme.
A vyčkáme, až se k nám dostaví.
-Už to mám. -Já!
-Já! Prosím! -Jeden po druhém. Seymoure.
Nesrážej mě, protože jsem na pokraji.
Víš, nechci ztratit hlavu.
Ano, to se mi líbí. Hned by se mi chtělo tančit. Skvěle.
Teď já. Taky mám jednu.
Myslela jsem si to, Glórie.
Půlnoc se pomalu vkrádá
do srdcí těch,
kteří nemají, co chtějí.
Denní světlo rozdá špatné karty
tučňákovi,
který příliš mnoho riskoval.
Dál jsem zatím ještě nedošla.
-Ale to stačí, úžasné. -To bylo nádherné.
Tak, Mambo, copak nám předvedeš ty?
Ta moje je taková bum. . .
a zase bum.
Kde jsi to slyšel?
-Líbí se vám? -Nemá to žádnou melodii.
-Nemá? -Ne, Mambo. Melodie to je asi takhle:
Aha. Dobře.
Kdopak to je?
Potomek Memphise a Normy Jean.
Á, ten malý hopsálek.
To není k smíchu!
Ne, to tedy ne.
Tučňák, který neumí zpívat, není vlastně tučňák.
Málem jsem ohluchl.
Za dobu co učím jsem ještě. . .
A vy máte oba tak pěkný hlas. Je to podivné.
Nestalo se něco, třeba, během raného vývoje?
Ne, nic takového. Normální průběh.
-Aha. -Že je to tak?
Jo, jen byla dost krutá zima.
Ano, ano.
-Vylíhl se trochu později, ale. . . -Ano, rozumím. Ano.
-Myslíte, že zůstane v životě osamělý? -Ano, ano.
A nikdy nepotká lásku?
Prosím vás, slečno Violo, co s tím můžeme udělat?
No, zbývá jedině paní Astrachanová.
Paní Astrachanová?
Jestli někdo něco zmůže, tak ona.
Neumíš zpívat?
Neumíš zpívat? Blbost, chlapče.
Každý malý tučňák umí zpívat.
Až si tě vezmu do parády,
tvůj zpěv bude všem kolem nahánět husí kůži.
Tak, začneme. Nejdřív musíme navodit pocit.
Pocit štěstí, pocit smutku.
Možná pocit osamění.
Cítíš to?
Dobře.Tak to vyjádři.
Buď spontánní!
Co? Co je to?
Jenom se snažím být spontánní.
Chlapče, chceš potkat krásnou dívku?
Chceš mít vajíčko?
Ó ano.
Tak zpívej! A neposkakuj! Ani hnout.
Nesmíš hnout ani brvou!
Třpyť se, třpyť se, hvězdičko...
A dost!
Dobře. Začneme tedy znovu.
Zapomeň na tělo. Nahlédni dovnitř do duše.
Vychutnej si ten pocit. Ohromný pocit.
Tak ohromný, že tě úplně celého pohltí.
Musí ven, jinak vybouchneš.
-Tak, teď otevři zobáček. -No tak.
Ano, ano. Zvedni hlavičku, to je ono.
A nyní. . .
Nyní
Hrůza! Katastrofa!
Ještě nikdy jsem neselhala.
Nikdy! Nikdy!
-Myslela jsem, že to je roztomilé. -Ale tučňáci to nedělají, nebo jo?
Co na tom, že je trošičku jiný. Mně se líbí, když je někdo jiný.
Není jiný. Je normální tučňák královský.
Víte co? Vykašlu se na školu.
Půjdu do práce. Jako vy dva.
Ne, ne, počkej. Nikam nepůjdeš, dokud nebudeš mít vzdělání.
Musíš mít vyvinuté a silné hlasivky, chápeš?
Pokusím se, tati.
To doufám. Musíš se prostě učit. Co se musíš?
-Učit. -Správně. Musíš se učit!
Jdu na ryby.
Ach, Mambo.
Jednoho dne v létě,
když se maminka s tatínkem vydali
na dalekou cestu k moři,
Mambo si našel místečko, daleko od ostatních,
kde se cítil dobře a kde mohl být sám sebou.
Co tady děláš, plaváčku?
Nic. A co tady děláš ty?
Nic. Jen jsem si zalítl na oběd.
Na oběd? Sem?
To bude žrádlo.
Ne, počkejte. Mě ne, jsem tučňák.
Přesně. Plavci, to jako vy, jíte ryby.
A letci, to jako my, jíme plavce a ryby.
Ale teď tady moc ryb není,
-takže. . . -Tentokrát chci šťavnatý kousky.
-Já první! -Uhni! Chceš na budku?
Dost, dost. Soustřeďte se na oběd!
Ticho! Sledujte!
Jo, je fakticky divnej. Hele, výjimečně to zmáknem šetrně.
-Tak, do řady. -Hej! Co to máš na té noze?
-Ten žlutej šunt? -Ale ne, nezačínej s tím.
Zklapni! Ten malej plaváček mi položil zvídavou otázku.
-A zaslouží si odpověď. -To mě podrž.
Povím ti tři slova.
Unesli mě vetřelci.
-Musel ses ptát? -Měj slitování.
Ticho!
Víš, kamaráde, někdo tady s námi žije.
Bytosti. Nejsou jako my.
Jsou větší, krutější a chytřejší.
Zeptej se mě, jak to vím.
Jak? Protože mě chytili, proto!
Ale to přece není možné.
Jak to myslíš, že to není možné? Je to tak.
Sedím si vyvalenej na skále, hledím si svýho,
když v tom po mně vyjeli.
Vypadali jako velcí, oškliví tučňáci.
Měli tlustý, nadutý tváře s divnejma očima,
neměli peří, ani zobák, jen takový, takový divný chapadla.
Zkoumali mě. Svázali mě. Spoutali mě.
Vzali takovej ostrej bodák a narvali ho do mě!
A pak, temno.
Páni.
Probral jsem se a měl jsem na noze tohleto.
Každej pták si teď ze mě utahuje: ''Ahoj, nazdárek, žlutohnáte. ''
Bylo to ponižující.
A co bylo pak?
Co chceš víc?
Mohli tě přece sníst.
Jo. Jo. . .
Tak zoufale jsem škemral o smilování, až se nade mnou slitovali.
A ty by ses nade mnou nemohl slitovat?
Dobrej pokus, hochu, ale ne.
Ne. Ne, ne!
Co tam děláš, plaváčku?
Polez nahoru.
Okamžitě polez ven!
To se mi zdá. Pláchnul ti, že jo?
To máš za to, že žvaníš o vetřelcích.
-Bacha, unesli mě. -Jdi se vycpat.
-Nechtějte, abych zavolal strýčka. -Fajn.
Kam letíte? Byl jsem unesen.
-To je mi úplně fuk, mám hlad! -Chceš slyšet, jaký máme speciality?
Dal by sis rybu? Není. Nebo tučňáka? Taky není!
Co budeme jíst?
Je místo, kam se můžu uchýlit
A uchovat svá tajemství
V mém pokoji
Jeho touhy musely jít stranou
zbytek školních dní strávil v poslední řadě
a utápěl se v představách.
Teď je tma a jsem sama,
Jaké úžasné světy se prostírají za ledovými pláněmi?
ale nebudu se bát.
Není tam nějaké místo,
kde by malý tučňáček, který neumí zpívat,
našel skutečné útočiště?
V mém pokoji
Před mnoha tisíci lety
naši předkové upustili od křídel a osvojili si ploutve.
Milí absolventi, nyní půjdete poprvé k moři,
abyste sklidili ovoce jejich moudrého rozhodnutí.
Prožíváme období chudoby,
ale díky moudrosti pradávných tučňáků
ho překonáme, bratři!
-Bla, bla, bla. -Normo Jean.
Proč nemůže můj syn oslavovat s absolventy? Nikomu přece neublížil.
Držte se vyšlapané cesty našich předků a tím prokážete, že patříte
do statečného národa tučňáků. Excelsior!
Oceáne, tady mě máš!
Víš co? Uděláme si vlastní oslavu na ukončení školy.
-Vážně, mami? -To si piš.
-Excelsior! -Excelsior!
Buďte potichu.
-Tati. -Memphisi.
-Do toho, Mambo. -Díky, mami.
-A hezky si to užij! -Jasně, mami!
-Měj oči na stopkách. -Jasně, tati.
A pozor na tuleně leopardí a na kosatky.
Pamatuješ, Noe,
jak jsem říkal, že je mi podezřelý? Povídám ti, to nevěstí nic dobrého.
Hej!
Počkejte!
Co, co vy na to?
-Skoč první. -Ne, ty skoč.
Ne. Ne, ne.
Nestrkej!
-Co to bylo? -Myslím, že ten chlupáč.
Vidíte krev?
Na co čekáte?
Hej, Glórie.
Glóri-je. Sluníčko moje. Kdy budeš moje?
Glórie.
-Mambo? -Glórie!
Promiň, nechtěl jsem. . .
Uhněte. Bacha. Řítím se.
Celý život ti chci říct, že jsi. . .
-Ryba. -Ano, jsi ryba.
Ne! Ryba!
Ryba!
Je moje!
-Zase nic! -Mám hlad. To je hrůza!
Promiň.
Glórie. Máš?
-Nechytila jsem ji. -Na, vem si.
-Díky, Mambo, ale je tvoje. -Klidně si ji vem.
-Ne. Chytils ji, tak si ji sněz. -Ne, dám ti ji.
Ne! Vrať se!
-Zmizni, chlupáči. -Pusť se.
Mambo! Nech toho!
To se mi snad zdá!
-Dýchá? -Nevím, ale určitě nejí.
Mambo? Je ti něco?
Mambo?
Vem si tu rybu.
-Co? -Vem si tu pitomou rybu.
Dobře.
Děkuju, Mambo.
Prosím.
V tento večer slavnostní, plný veselí a radostí se zpěvu zhostí
nejlepší ve třídě, slečna Glórie.
Nech toho, co blázníš!
-Mambo? -Jo?
-Radši jenom. . . -Jo, já vím.
-poslouchej. -Ano?
-Promiň. -To nic.
-Promiňte. -Klídek.
Jste skvělí. To, to bylo skvělý.
A ploutve nahoru!
A nahoru a zase dolů.
Nahoru a dolů.
Protože je tu někdo, kdo mě musí najít.
Já jsem někdo.
Mambo!
-Kdo si myslíš, že jsi? -Všem to kazíš.
-Plav odsud. -Jo, skoč do moře.
Tak dost, kamarádi.
Přestaňte. Už se vážně celý třesu.
Glórie?
Kluci?
Polezte ven, nebo si pro vás dojdu!
-Sláva! -Jo!
-Ty jsi třída. -Dávám 9,8.
-Já 1 0. -Proč?
Pojď. Toro! Toro!
-Polib mi zmrzlej zadek. -Jó, pusu! Pusu!
Pojď sem, párečku. Dám si tě s kečupem.
To ti dřív utečem.
Už se šine. Máme půl hodiny čas.
Zdrháme pryč.
-Hej, amigo, udělej to ještě jednou. -A co?
-To tvoje. . . -Klapity-klap.
-Tohle. -Jo, udělej to.
-Honem, honem. -Dělám to takhle:
-Jo. -To se mi líbí.
A pak tohle.
To je úžasný, jo!
-Ty nemehlo. -Kam čumíš?
Už odchází. Ale ne, to je jeho ksicht!
Bacha, jednohubky, vím, kde bydlíte.
Říká se tomu ''domov'', tlusťochu.
A zase přijď, slizoune!
Čau, sádelníku.
To je super! ''Čau, sádelníku!''
Trvalo ti dlouho, než jsi na to přišel?
Tak jo, jsi skvělej, dlouháne.
Plácnem si, plácnem si.
Doleva, doprava.
Už to mám.
Jde mi to, jde mi to. Nejde. Šlo mi to.
Bolí mě břicho. Musím čůrat.
Nejdeš, dlouháne?
Co, máš něco lepšího na práci?
Tak pojď s náma, chlupáči, jdeme.
Hej, bidlo, máš rád párty?
Párty? Asi jo.
Tak se nás drž, kámo.
Jó, protože my to umíme roztočit.
Mambo!
Všichni jsou tak spontánní.
Spontánní!
Přitom nastaly zlé časy.
-Potravní řetězec je v háji. -Všichni mají depku.
Ale to nám nepokazí párty!
-Viva la párty! -Přesně tak!
Páni, baští šutry.
-Slyšeli jste, co říkal? -Prý baští šutry!
Měl v zobáku šutr.
To není šutr, ombré. Ale kámen lásky.
-Na stavbu hnízda. -Kdo jich má nejvíc, vyhrává.
Víš. . .
Vy nemáte zájem o čičiny?
-Cože? -Vtipkuješ?
Bez nás čičiny nemají bum.
-A proč nesbíráte oblázky? -Oblázky, blbásky.
Jsme osobnosti, s velkým o. A proč? Jsme jedničky.
Dívej se a uč, dlouháne.
-Hej, čau, kotě. -Nazdar, čičino.
-Ahoj, krásko. -A co jako?
-S kým se bavíš? Se mnou? -Pojď sem, číčo.
-No tak, kotě. -Líbím se ti, že jo?
Dnes večer si nedělej naděje, brouku.
Ó, nebudou techtle mechtle?
Tak se ti to líbí, líbí.
Chceš to, mám to. Mohla jsi to mít, přišla jsi o to.
Podívejte, ha?
-Kde jste se to naučili? -Od něj.
-Není zdejší. -Je to kámoš.
-Ještě jednou. -Do toho. Ukažte, jak plácáte nožkama.
-Ne, ne, ne. Máte smůlu. -Možná někdy příště.
Jste padlí na makovice, co?
Jdeme.
-Navnadili jsme je dobře. -Jo, ještě budou škemrat.
-A pak jim to ukážeme. -Buď to máš nebo ne.
-A amigos? -To mají!
Myslíte, že bych to taky mohl mít?
Ombré, máš toho tolik, že jsi přímo nebezpečnej, kámo.
Opravdu?
Jasně. Když se rozvlníš,
všechny holky ti musí slintat u nohou.
-No, to bych neřekl. -Slyšíte ho? Je tak roztomilý.
Něco ti povím.
Kromě mě, dlouháne, máš největší charizma ze všech.
Nenaparuj se Ramone, ať nepraskneš.
Jen závidíte. Moment. Slyším, že lidi něco chtějí.
Mě!
-Heh beh kaneme. -Mambo!
-Jasně, holky. -Mambo!
Ještě jednou, Mambo! Mambo, Mambo, Mambo!
Mambo!
To se mi líbí! Otočka, otočka!
Válíme, válím!
Páni, ten kluk je teda třída.
Hurá!
Mami!
Bacha, bacha, chlupáči!
Miluju gravitaci.
-Jako bych se probíral z mrákot. -Z flákot?
-Padáme, padáme. -Pryč, pryč, pryč!
Hej, kluci. Kam to jdeme?
-Jdeme jinam. -Přesunem se na jiný místo.
-Ale ta věc, co to bylo? -Nevíme.
-Jsme tučňáci. -Hodně malí tučňáci.
Ale kde se to tady vzalo? Zvláštní, takové mimozemské.
-O čem to mluví? -Nevím. O nějakých mimozemšťanech.
To mi nic neříká. Znal jsem jednoho Mimoně. . .
-Nemluvil o žádným Mimoňovi. -Myslím, že je to záhada,
jedna obrovská záhada.
Co s tím jako máme dělat?
Amigos, musíme se tomu dostat na kloub.
Dlouháne, něco ti povím. Pojď sem. Neboj se.
-Chceš odpověď? -Jo.
-To je vše? -Jo.
-Nic víc? -Ne.
Pak je to snadné.
Jdi za Lovelacem.
-Lovelace. -Jdi za Lovelacem.
-Jsi génius. -Díky.
-Dovolte, abych si to vychutnal. -Jasně.
-Uklonit, uklonit. -Jsi hvězda.
-Dost, cítím oddanost. -Kdo je Lovelace?
-Lovelace je náš guru. -Jdi za ním.
-Zná odpověď na všechno. -Na všechno.
-Vážně? -Zeptej se ho, ten se nemýlí.
Ale budeš potřebovat oblázek.
Okamžik. Musím vás předem varovat.
Dámy, nechť odvrátí oči své,
ať nejsou zhypnotizované.
Slyšeli jste můj hlas, nyní poznáte
jedinečného Lovelace, osobně...
Právě dnes, právě tady a teď.
Nabídni dar, prosím.
Ano,
a nyní se můžeš ptát.
Seňore Lovelaci,
zmizela mi manželka. Je naživu?
Héjo! Je naživu? Oddělte pravdu od nesmyslů.
Promluvte, mystické bytosti.
Ano! Je šťastná a myslí na tebe.
Nemá jiného?
Jeden oblázek, jedna otázka. Další!
Ó, nejvyšší, prosím, zeptej se,
jestli budu někdy tak bohatý jako ty?
Leda tak ve snu. Další!
-Tak, jdi. -Běž, běž.
-Jo, nebuď vyplašenej. -Pánové, prosím! Jeden po druhém.
-Jdeme s ním. -Jo, jdem spolu.
-Má krásnou otázku. -Dělej, dělej.
Pohni. Nedívej se mu do očí.
Unesli vás někdy vetřelci?
Prosím? Co je to za otázku?
Ne, moment, seňore! Potkal jsem jednou chaluhu,
měla něco podobného na noze, prý ji unesli vetřelci.
Tohle, příteli, je můj posvátný talisman.
Talisman, talisman
Věnovaly mi ho mystické bytosti.
Mystické bytosti.
Během mé impozantní cesty za osvícením
na zakázané pobřeží.
Zakázané pobřeží.
Ó, vyslovte to ještě jednou.
-Zakázané pobřeží. -Ó jé.
Viděl jste mystické bytosti?
Slyším je! Mluví skrze mě!
Ó ano!
Je to síla, jenž mě na tuto horu vysílá!
Měli oči u sebe? Zkoumali vás? Svázali vás? Spoutali?
A dost! Jestli mě zkoumali?
Máš mnoho otázek. A málo oblázků, blázne.
Ještě jste mi na žádnou neodpověděl.
-Kolik má otázek? -Všichni se chceme na něco zeptat!
A dost!
Tady ten drzý troufalec přede mnou
zpochybňuje mé schopnosti. Srovnává mě s chaluhou.
V hlavě mi hlasy běsní.
Křičí: ''Lovelaci, kdo je ten blázen?
Pověz mu! Pověz mu: Jdi, ploď a rozmnožuj se! ''
Vážení,
pojďme všichni plodit a množit se.
-Lovelaci. -Počkat, co to povídá?
-Je doba páření. -Opravdu?
Nyní se uložím na gauč a budu se oddávat slasti.
Tak, dámy, která první?
Jedna po druhé. Nesahej mi na talisman, brouku.
Počkat, počkat, počkat. A co my?
Lovelace, Lovelace, Lovelace!
Slyšte!
Na světě je málo lásky!
Otočte se k tomu, kdo stojí vedle vás.
Pozvedněte ploutve. Načechrejte ho.
A co nejvroucněji ho obejměte.
Tak, dámy.
Udělej to ještě jednou.
Zajímalo by mě, co má a my ne?
-Proč se na mě věšíš? -Chtěl to.
-Nech toho. -Ne, líbí se ti to.
Přestaň, Ramone.
Bidlo, máte tam u vás hodně kamínků?
-Nesbíráme kamínky. -Vážně? Proč ne?
Žijeme na ledě.
Jo, ale jak balíte holky?
No, zpíváme.
-Ne, nech toho. To je sranda. -Vtipkuješ?
Ne. Když se některé
zalíbí tvoje písnička, tak je to ta pravá.
A prozraď, máš nějakou takovou?
-Vysokou krásku ve své temné minulosti? -O které nikdy nemluvíš?
No, mám.
Fajn, jdem ji omrknout. Možná má kamarádky.
Vysoký baštím.
To nepůjde.
-Ale, dlouháne. -Je období lásky.
Stačí když zazpíváš.
V tom je ten problém. Neumím zpívat.
-Jsi přece pták. -Všichni ptáci umí zpívat.
Nezpívám jako ptáčci. Čimčaráračimčimčim.
Dobře.
Snad najdu někoho, koho můžu milovat.
-Co to dělá? -Někoho
-Myslím, že zpívá. -Tohle zpěv rozhodně není.
Jednou jsem slyšel takhle řvát zvíře a pak natáhlo brka.
Když zazpívá ona, chytí vás za srdce.
Tak to máš dost blbý, kámo.
-Neboj se. Vyřešíme to. -Vážně?
-Rozhodně. -Fakt?
-Jo! Něco ti povím.
-Pojď blíž. Blíž. Chceš zpívat? -Jo.
-Určitě? -Rozhodně.
Neutahuješ si? Pak je to snadné.
Vážně? Kdybych uměl zpívat, všechno by bylo úplně jinak.
Budeš zpívat. Ale musíš udělat přesně to, co ti teď řeknu.
-Dobře. -Řekl jsem ''dobře''?
-Ne. -Ne. Co jsem řekl?
-Abych udělal přesně, co řekneš. -Přesně to, co já řeknu.
Kluci! Kluci!
Kluci!
Mambo?
Mambo!
Ahoj, Glórie.
To zpíváš ty?
Jasně, že já. Líbí?
Určitě, kdybys to zpíval ty, tak jo.
Vždyť zpívám, skoro.
Jo.
Otoč se.
-Otoč se. -Proč, co je?
-Ale, proč ne? -Já, no. . .
-A je to venku. -Jo.
-Glórie. Glórie. -Mambo, jak jsi mohl?
Ahoj.
Vím, že velikost některou zastraší, ale neboj se. Miluju tě.
-Glórie, prosím! -Miluju tě!
-Glórie! -Glórie!
-Prosím, Glórie, počkej! -Glórie, počkej na mě!
Miluju velké zadky, nepopírám.
-Přestaň! -Dobře.
Mambo, co sis prosím tě myslel?
Nezlob se na mě.
Glórie, ne.
Běž. Teď nebo nikdy.
Denní světlo rozdá špatné karty...
Glórie.
Zazpívej na tohle!
Mambo, uvádíš mě do rozpaků.
Mambo, ne, ne, to nepůjde.
Brouku,
tak pomalu,
tak pomalu do srdcí těch,
kteří chtějí víc, než mají.
Denní světlo rozdá špatné karty
tučňákovi, který příliš mnoho riskoval.